Справа № 185/7667/20
Провадження № 1-кп/185/251/21
У Х В А Л А

15 січня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2019 року за № 0001423 від 28 вересня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , зазначивши, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 4-х до 6-ти років. Також зазначив про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані. Захисник ОСОБА_5 подав клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт, зазначивши при цьому, що лише тяжкість обвинувачення та серйозність покарання не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Так, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , спливає 23 січня 2021 року.

Як встановлено, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 4-х до 6-ти років, не працює, не одружений, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що свідчить про наявність ризику залишення ним свого місця проживання (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.
Також, як було встановлено в минулому судовому засіданні, 25.11.2020 року щодо ОСОБА_3 ухвалено обвинувальний вирок за ч. 1 ст. 185 КК України, який набрав чинності, що дає підстави вважати, що є ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».
Водночас суд враховує відсутність ризику можливого впливу на свідків та потерпілого, адже станом на 15.01.2021 року свідки та потерпілий у даному кримінальному провадженні допитані.

Розглядаючи дане клопотання, суд зважає на те, що зазначений прокурором ризик щодо перешкоджання кримінальному правопорушенню іншим чином також не знайшов свого підтвердження, а стороною обвинувачення не було наведено достатніх підстав його існування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дані про особу обвинуваченого, дані про можливість ухилення від суду та вчиненні іншого кримінального правопорушення разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення свідчать на користь позиції сторони обвинувачення. Альтернативні запобіжні заходи не попередять вказані ризики. Доводи захисту про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, бо більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даній стадії судового провадження не забезпечить встановлені ризики, тому з метою запобігання їм суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, однак, не на два місяці, а на тридцять днів.

З огляду на наявність обвинувачення у вчиненні злочину, що вчинений із застосуванням насильства, розмір застави не визначати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 15 лютого 2021 року, 11.15 год..

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 15 лютого 2021 року.

В задоволенні клопотання захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду відповідно до рішення Конституційного суду України у справі № 3-208/2018(2402/18).

Суддя: ОСОБА_1