Провадження № 1-кп/643/1524/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року Московський районний м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , провівши в залі Московського районного суду м. Харкова відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004594 від 27 жовтня 2020 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та фактично перебуваючого в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м.Харків, вул. Полтавський шлях, 99,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

УСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року до Московського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданн на підставі обвинувального акта, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України. Також зазначив, що справа підсудна Московському районному суду м. Харкова, а підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акта відсутні. Крім цього, прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені при обранні запобіжного заходу та які продовжують існувати.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду. Разом з цим, заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з огляду на таке.
Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні. У зв`язку з цим суд доходить висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом до судового розгляду.

Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.
Кримінальне провадження підсудне Московському районному суду м. Харкова, підстав для його закриття або зупинення немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, отже провадження може бути призначене до судового розгляду.
Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що 29 жовтня 2020 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Частиною 3 ст. 315 КПК України, у редакції згідно Рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року, передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
В силу вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до розділу IV КПК України, судове провадження у першій інстанції в якості однієї із стадій включає підготовче провадження.
Відтак, застосування запобіжних заходів під час підготовчого провадження, у тому числі вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою на стадії підготовчого провадження, здійснюється згідно з положеннями розділу ІІ Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти вплив на свідків та вчиняти інші злочини.
Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєні вказаного злочину (за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна), а також дані про особу обвинуваченого, який не має постійного джерела доходу.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.
При цьому, суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує (позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна), не є безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, беручи до уваги суворість передбаченого покарання за інкримінований злочин, що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, жоден зі свідків не допитаний, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна.
Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, враховуючи, в тому числі, і строки перебування під вартою.
Однак, на теперішній час існування ризиків, що стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу продовжують мати місце та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність обставин, що мають вагоме значення для вирішення цього питання, суд доходить висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим і продовжує ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником на його користь, проте в цьому конкретному випадку суд вважає, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.
Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ризики, які були враховані при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.
Зважаючи, що 27 грудня 2020 року о 16.15 годині спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливості до значеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію існуючого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до 20 лютого 2021 року включно.
Керуючись ст. 107, 110, 314 - 316, 331, 369 - 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004594 від 27 жовтня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Московського районного суду м. Харкова на 28 грудня 2020 року о 14.00 год.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 20 лютого 2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Роз`яснити обвинуваченому, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою протягом семи днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м.Харкова.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1