Справа № 367/328/21
Провадження №1-кп/367/409/2021
УХВАЛА
Іменем України
01 лютого 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 26.06.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Золочівського р-ну Харківської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не одруженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 НГ України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Військової прокуратури Київського Гарнізону надійшло кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000071 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2021 року дане кримінальне провадження було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, зазначили, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України, з викликом в судове засідання обвинуваченого та свідків.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012р. № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати,беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від.01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 16.01.2021 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000071 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Також в даному обвинувальному акті пред`явлене обвинувачення не було сформульовано належним чином, оскільки обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не містить чітко викладених обставин вчинення обвинуваченим злочинів, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є неконкретним, заплутаним по змісту, не зрозумілим, викладений сумбурним та важким для сприйняття текстом.
Так, при викладі як фактичних обставин справи так і формулювання обвинувачення 1-го епізоду по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, зазначено, що ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів за відсутності правових підстав, придбав у особи, відомості щодо якої внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000041, порошкоподібну речовину білого кольору, яка є амфетаміном, тобто психотропну речовину, обіг якої обмежено масою 5,768 грам (в перерахунку на вміст амфетаміну в порошкоподібній речовині білого кольору) та згідно Таблиці № 2 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 року № 634 є великим розміром, яку вказана особа перевезла до фактичного місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 , де почав її незаконно зберігати з метою подальшого збуту ОСОБА_6 ..
З такого викладу фактичних обставин справи так і формулювання обвинувачення незрозуміло хто саме, обвинувачений ОСОБА_5 чи особа, відомості щодо якої внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000041, почав зберігати порошкоподібну речовину білого кольору, яка є амфетаміном з метою подальшого збуту ОСОБА_6 ..
Такий виклад фактичних обставин справи так і формулювання обвинувачення свідчить, що даний обвинувальний акт не містить чіткого та конкретного сформульованого обвинувачення за 1-им епізодом по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Так, при викладі фактичних обставин справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, при написанні правової кваліфікації дій обвинуваченого, зазначено: «Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України».
Також, в даному обвинувальному акті після викладу фактичних обставин справи, а саме при викладенні правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, зазначено: «Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 кваліфіковано: …»
Таким чином, суд прийшов до висновку, що гр. ОСОБА_5 має процесуальний статус підозрюваного, а не як того вимагає чинний КПК України обвинуваченого.
Крім того, вивчивши обвинувальний акт в даному провадженні суд дійшов висновку, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_5 слідчим, який складав обвинувальний акт, та прокурором, який його затвердив, порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 (далі - Конвенція), положення якої підлягають застосуванню відповідно до ч. 2 ст. 1, ст. 9 КПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Частина 5 ст. 17 КПК України (відповідно до якої поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою) встановлює механізм втілення презумпції невинуватості під час здійснення кримінального провадження, якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 9 КПК України повинні дотримуватися не тільки суд, а й прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади, зокрема, і під час складання та затвердження обвинувального акту.
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції в обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, що є тотожнім визнанню його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень до ухвалення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили.
Так, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення зазначено: за епізодом щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України «…, чим вчинив незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України. …»; за 1-им епізодом щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України «…, чим вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини у великому розмірі, вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України. …»; за 2-им епізодом щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України «…,чим вчинив незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини у великому розмірі, вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України. …»; за епізодом щодо вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - «…, чим вчинив незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.»
Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що слідчим під час складання обвинувального акту та прокурором при його затвердженні, всупереч вимог ч. 5 ст. 17 КПК України в обвинувальному акті допущено порушення презумпції невинуватості, оскільки у формулюванні обвинувачення та при викладенні правової кваліфікації діяння, міститься твердження, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КПК України, що не відповідає поводженню з невинуватою особою.
З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції щодо недотримання презумпції невинуватості.
Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без дотримання останнім загальних засад кримінального провадження, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 17, 291 КПК України, ст. 62 Конституції України та п. 2 ст. 6 Конвенції у взаємозв`язку з ч. 2 ст. 1 КПК України та даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.
Зазначені порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього додатками підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог КПК України, впродовж розумного строку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 291, 293, 314, 315, 376 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000071 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, повернути прокурору військової прокуратури Київського гарнізону, який направив його до суду, для приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 03 лютого 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київської апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1