УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 636/1868/17
провадження № 51 - 6040 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 24 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року,
встановив:
За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 408 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів із врахуванням покарання, призначеного за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК згідно з вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак захисник ОСОБА_4 , указуючи на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанцій неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 413, 419 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга захисника не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення.
До того ж, позиція ОСОБА_4 є незрозумілою та непослідовною, оскільки як убачається з касаційної скарги, захисник у своїй скарзі, вказуючи у вступній її частині на оскарження вироку місцевого та ухвали апеляційного судів, а у мотивувальній - наводить доводи щодо незаконності лише ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , чим допустив суперечності.
Також захисник в порушення вимог ст. 427 ч. 4 КПК не додав до неї усі документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу (ст. 50 КПК), а саме не додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених ст. 50 ч. 1 п. 2 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17).
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3