ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/777/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/618/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздолля, Первомайського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 04.12.1998 за ч. 3 ст. 81, ст. 44 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений за амністією 31.08.1999 року;
- вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2001 за ч. 2 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, умовно достроково звільнений 20.02.2002 року на невідбутий термін три місяці двадцять один день;
- вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2002 за ч. 3 ст. 185, ст. 71, 81 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 16.06.2005 року по відбуттю строку покарання;
- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 20.03.2008 за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту;
- вироком Зміївського районного судом Харківської області від 30.07.2009 за ч. 1 ст.і 263 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 КК України з випробувальним терміном один рік;
- вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.10.2013 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробувальним терміном два роки;
- вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 17.12.2013 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з випробувальним терміном три роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в закону силу, але не більше ніж на 2 місяці, наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично мешкає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;
3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Згідно вироку, 16 квітня 2019 року близько 22 години 00 хвилин, більш точного часу як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не видалось можливим, ОСОБА_7 знаходився поблизу комплексу будівель та споруд птахоферми, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , яка є фізичною особою підприємцем (ФОП « ОСОБА_9 ») та здійснює свою підприємницьку діяльність у вищевказаному комплексі будівель та споруд птахоферми.
У вказаний час та у вказаному місці, у ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна із будівлі сараю, де утримується маточне поголів`я гусей, який входить до складу комплексу будівель та споруд птахоферми, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний час та у вказаному місці переконавшись у відсутності власника та сторонніх осіб, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, із корисливих спонукань, з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, що його подальші дії сторонніми особами помічені не будуть, шляхом вільного доступу проник на охоронювану територію комплексу будівель та споруд птахоферми ФОП ОСОБА_9 .
Підійшовши до будівлі сараю, ОСОБА_7 з торцевої сторони будівлі через відчинене вікно, проник усередину, де за допомогою заздалегідь приготовленого знаряддя, а саме викрутки та плоскогубців (пасатиж), які приніс з собою, зробив отвір в дверях, які виконані із сітки та які були зачиненими на замикаючий пристрій, через утворений отвір потрапив до приміщення, в якому утримується маточне поголів`я гусей, звідки скоїв крадіжку двадцяти двох гусячих яєць з під гуски маточного поголів`я порід «Велика біла» та «Велика сіра», вартість одного яйця складає 25 грн, а всього викрав яєць загальною вартістю 550 грн(відповідно до висновку судово товарознавчої експертизи № 10300 від 28.05.2019).
Після цього ОСОБА_7 покинув місця вчинення злочину, а викрадене майно незаконно обернув на свою користь та у подальшому розпорядився ним за власним розсудом, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 550 гривень.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини встановлених вироком злочину, кваліфікацію своїх дій, обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, тобто призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування свого апеляційного прохання ОСОБА_7 вказує на те, що він повністю розкаявся у вчиненому, усвідомив свій вчинок, став на шлях виправлення, спиртні напої не вживає, працює не офіційно по найму на Нововодолазькому молоко заводі. Також просить врахувати, що він виховує двох неповнолітніх дітей разом з цивільною дружиною, а також те, що він допомагає літнім людям та шкоди населенню не приносить. Крім того, зазначає, що потерпіла ніяких претензій до нього не має.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а також доводи прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши судове рішення, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриманих його захисником, про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 114-117).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за вчинений злочин в межах санкції ч. 3 ст.185 КК України, у мінімальному розмірі, в умовах його реального відбування. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, але при цьому визнав та об`єктивно врахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме щире каяття і вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також взяв до уваги наявність задовільних даних з характеристики за місцем проживання, наявність непогашеної судимості.

На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, яких він виховує разом з цивільною дружиною - не стали стримуючим фактором від вчинення тяжкого злочину. А тому, апеляційні доводи обвинуваченого не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та не є належними та достатніми підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних відомостей про особу обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

При цьому належить врахувати, що раніше судом неодноразово за вчинення злочинів проти власності застосовувались до ОСОБА_7 норми ст. 75 КК України, тобто звільнення від призначеного покарання з випробуванням, але незважаючи на це, він продовжував вчинювати нові злочини, що свідчить про неефективність звільнення його від покарання з випробуванням.

Крім того, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання, у виді позбавлення волі строком на 3 роки, не відповідає внаслідок суворості ступеню тяжкості цих злочинів та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував відомості про особу обвинуваченого. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції. Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, в сукупності з відомостями про особу винного, який раніше неодноразово звільнявся за вироками суду від призначених покарань з випробуванням (арк. 11-112), підстав для застосування норм ст.75 КК України або пом`якшення призначеного покарання не вбачається, в тому числі і з приводу наявності у нього двох неповнолітніх дітей.

Судом також врахований висновок досудової доповіді заступника начальника Нововодолазького районного відділу з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, ДУ «Центр пробації» МЮУ ОСОБА_10 , відповідно до якого, виправлення ОСОБА_7 не можливе без позбавлення волі або обмеження волі та становить високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови нагляду та застосування соціально виховних заході, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробування, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тобто при позбавленні волі в мінімальних межах, необхідних для досягнення цих цілей.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невиправдану суворість призначеного покарання є безпідставними.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та сприятиме попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4