Справа № 314/3494/20
Провадження № 1-в/314/959/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2020 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали про застосування амністії за клопотанням захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)».
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про застосування амністії.

Засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, при цьому зазначив, що на утриманні має неповнолітню дитину 2013 року народження.
Представник адміністрації колонії в судовому засіданні у вирішенні даного клопотання покладається на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, з підстав, що засуджений має судимості за тяжкі злочини та непогашені судимості.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані матеріали, приходить до таких висновків.

Пунктом «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Згідно п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
Відповідно до ст. 7-1 КК України (в ред. 1960 року) тяжкими злочинами визнаються перелічені в ч. 2 цієї статті умисні діяння, що являють підвищену суспільну небезпеку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений 23.08.1990 Веселівським районним судом Запорізької області за п. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 81, ч. 3 ст. 215-3 КК України (в ред. 1960 року) до 1 року позбавлення волі.
Знову засуджений 17.06.1992 Веселівським районним судом Запорізької області за ст. 42, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі.
З аналізу змісту ст. 7-1 КК України (в ред. 1960 року), слідує, що вчинені ОСОБА_4 діяння, відповідальність за які передбачені ч. 4 ст. 81, ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 215-3, КК України (в ред. 1960 року), належать до тяжких злочинів.
Крім того, виходячи зі змісту ст. 55-1 КК України ( в ред. 1960 року) такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк понад три роки, але не більше шести років, якщо вони протягом п`яти років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджений 19.05.1999 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 44, ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. 1960 року) до 5 років позбавлення волі, звільнився 07.07.2003 по відбуттю строку покарання. А вже 15.06.2005 засуджений Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 66, ч. 2 ст. 307 КК України до 2 років 6 місяців позбавленні волі. Тобто за діяння, яке за змістом ст. 12 КК України (в ред. 2001 року) підпадає під класифікацію тяжких злочинів та відповідно до п. 8 ст. 89 КК України ( в ред. 2001) за яким, особа вважається такою, що не має судимості якщо вона протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинить нового кримінального правопорушення.

Натомість, 02.02.2013 ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України за яким засуджений 14.05.2013 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області до 2 років позбавлення волі з випробуванням.

Виходячи з наведених підстав, враховуючи той факт, що засуджений ОСОБА_4 має непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, що є обставиною, яка виключає можливість застосування амністії, суд приходить до беззаперечного висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 ,про застосування амністії.

Керуючись ст. ст. 85, 86 КК України, п. в ч. 1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ч. 1 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про застосування амністії, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1
10.11.2020