Дата документу 25.01.2021
Справа № 334/2559/20
Провадження № 1-кп/334/386/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001045 від 23 березня 2020 року за обвинувачення м

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, який має середню технічну освіту, працюючого складальником трансформаторів ПАТ «Запоріжстрансформатор», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.03.2020 приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс не менш як один удар невстановленим, в ході досудового розслідування, тупим предметом, який має в частині, що травмувала, ребро, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді переривчастої садни, забійної рани та крововиливу в м`які тканини в правій лобно-тімяно-кроневій ділянці та не менш як шість ударів кулаками обох рук в область голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної-рваної рани лівого зовнішнього вуха, переривчастого садна в лобній ділянці нижче лобних бугрів та більше з права з розповсюдженням на виличну ділянку, синця та крововилив у м`яких тканинах в ділянці лівої орбіти, крововиливу під оболонки та в речовину головного мозку, закритої внутрішньочерепної травми з ушкодженням м`яких тканин, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнена набряком головного мозку які є тяжкими і небезпечними для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 21 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що вину визнає у повному обсязі, кається у скоєному та жалкує, що батько помер.

По суті події пояснив, що 22 березня 2020 року він був вдома, оскільки це був вихідний день. Батька вдома не було і де він знаходився йому не відомо. Після обіду, батько прийшов додому в стані сильного алкогольного сп`яніння і став ображати мати. Домашні сварки батько вчиняв дуже часто, за що не раз був притягнений до адміністративної відповідальності. Почувши, що батько знов виражається нецензурною лайкою в адрес матері, він вийшов зі своєї кімнати на кухню, де були батьки. Він намагався заспокоїти батька та дав йому ляпасу, щоб той припинив штовхати мати, а батько схопив ніж, який лежав на столі та почав кричати що зараз заріже обох. З ножем в руках він почав розмахувати ним. В цей час, він схопив за руку батька, щоб той не розмахував ножем, вдарив ногою під коліно, щоб батько міг сісти на стілець та нахилившись над батьком, наніс йому удари кулаком в обличчя. Скільки було нанесено ударів, він не пам`ятає, оскільки сильно нервував. Після побиття він пішов до своєї кімнати, випив стакан горілки, щоб заспокоїтись. В цей час приїхала швидка допомога до батька. Хто викликав швидку допомогу він не знає. Батько відмовився їхати до лікарні та залишився вдома. Разом зі швидкою допомогою приїхали співробітники поліції, на що їм батько сказав, що все добре, конфліктів не має, претензій один до одного не мають. Після того, як усі поїхали, він знов прийшов до своєї кімнати та випив стакан горілки, оскільки таких випадків з ним ніколи не було. Батько залишився на кухні, а мати прибирала підлогу, оскільки була кров. Через деякий час, в кімнату зайшла мати та повідомила, що батько лежить на підлозі коридору та не дихає. Мати викликала швидку допомогу. Коли приїхали лікарі, вони констатували смерть батька.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до сина не має, покарання просить призначити без позбавлення волі, оскільки вона з донькою знаходяться на повному утриманні сина. Вона сама дуже хворіє, донька (рідна сестра обвинуваченого) має хронічні хвороби та по суті є інвалідом.

По суті події кримінального правопорушення пояснила, що її чоловік протягом свого життя зловживав спиртні напої. В стані алкогольного сп`яніння поводився агресивно. Ображав її та дітей.

22 березня 2020 року чоловік прийшов до дому після обіду в стані алкогольного сп`яніння та почав палити в кімнаті. Вона йому зробила зауваження, щоб не палив у кімнаті, оскільки у доньки астма та вона задихається від диму. Чоловік почав сваритися, штовхати її та висловлюватися нецензурною лайкою. На крики вийшов син та зробив зауваження батькові, на що той схопив ніж та почав розмахувати ним зі словами «сейчас всех вас порежу». Син схопив його за руку, повалив на стілець та завдав декілька ударів по голові та пішов з кухні. Чоловік викликав швидку допомогу та поліцію, а коли ті приїхали, сказав, що йому не потрібна допомога і відмовився їхати до лікарні. Співробітникам поліції сказав, що конфлікту вже не має. Після того, як усі поїхали, син пішов до своєї кімнати, чоловік залишився на кухні, а вона стала прибирати підлогу оскільки була кров. Через деякий час, чоловік встав зі столу та пройшовши декілька шагів впав на підлогу та став хрипіти. Його ніхто не торгав, а коли стало тихо, вона підійшла до нього але він вже не дихав. Тоді вже вона викликала швидку допомогу, які приїхали та констатували смерть чоловіка.

Оскільки покази обвинуваченого були послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, а інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенню при зазначених у вироку обставинах доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» (п.150) від 21.04.2011 року та «Кобець проти України» (п.43) від 14.02.2008 року, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимим, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.

За висновком судово-психіатричного експерта ОСОБА_6 у період часу, який відноситься до вчинення інкримінованого йому правопорушення будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав, виявляв психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період часу скоєння інкримінованого йому діяння ( 22.03.2020) в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, за своїм психіатричним станом міг розуміти свої дії та керувати ними. На теперішній час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає, за своїм психічним станом може розуміти свої дії та керувати ними, у застосуванні відносно нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обтяжуючою покарання обставиною, згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину , який у відповідності зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.

Разом з тим, на думку суду, обставини вчинення злочину обвинуваченим, а також тяжкість наслідків, що настали, конкретні обставини справи, матеріали провадження та покази обвинуваченого у суді свідчать, що його дії були спрямовані на ініціативну допомогу та мали ознаки критичної оцінки своєї протиправної поведінки. У судовому засіданні обвинувачений визнав вину у скоєному, щиро кається, оскільки каяття у вчиненому ґрунтується на визнанні ним своєї винуватості, проявом співчуття з приводу скоєного та реальним бажанням виправити ситуацію, що склалася, обвинувачений проявив усвідомлення неправомірності своїх діянь.

Таким чином, судом встановлено декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини справи, що є підставою для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання ОСОБА_6 , ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив, що «… Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, матеріали кримінального провадження, що його характеризують, а саме позитивну характеристику по місцю проживання та по місцю роботи та те що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває. Крім того, суд бере до уваги думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки вона разом з донькою повністю перебувають на його утриманні. Сама потерпіла похилого віку та має ряд тяжких захворювань, що позбавляють її піклуватися за себе. Донька потерпілої, яка є рідною сестрою обвинуваченого не працює, має тяжкі захворювання і також перебуває на утриманні брата.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, однак враховуючи обставини справи і дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання без ізоляції його від суспільства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією відповідної статті.

За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого: щире каяття, ставлення до вчиненого, раніше не судимий, наявність на утриманні матері похилого віку та непрацездатної сестри, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, що встановлена санкцією ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 75 КК України. Тобто, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч. 1, п.2 ч. 2ст. 76 КК України.

Суд вважає, що мета покарання, передбачена ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком .

Міра запобіжного заходу ОСОБА_6 не обиралась.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуваннямст.69КК України у вигляді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.

На підставіст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки та покласти на нього обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: змив зі сліду речовини бурого кольору, який був розташований на пластиковій трубці; змив зі сліду речовини бурого кольору який був розташований на дверцятах кладового приміщення знищити; наволочку з речовиною бурого кольору; ганчірку з речовиною бурого кольору; куртку чоловічу; чоловічі штани з речовиною бурого кольору; рушника з речовиною бурого кольору - знищити; сорочку з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні брюки, труси, шкарпетки знищити; мобільний телефон Мейзу; мобільний телефон Хіаомі; мобільний телефон Нокиа - повернути власнику; відеозаписи які зберігається на СД диску зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1