Справа № 455/1282/18
Провадження № 1-кп/452/16/2020
ВИРОК
Іменем України

30 грудня 2020 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі Львівської області кримінальне провадження № 0000456 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, громадянина України, раніше судимого 19.03.2020 року вироком Старосамбірського районного суду Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , 17.08.2018 року, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи в парку, що розташований поруч з площею Галицька у м. Хирові Старосамбірського району Львівської області, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, із зовнішньої кишені куртки гр. ОСОБА_6 викрав мобільний телефон марки «Nomi і241+», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та з поліетиленового пакету адаптер живлення торговельної марки «Nomi» моделі «05101» з USB кабелем торговельної марки «Nomi», вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи становить 380 грн., чим спричинив останньому майнову шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт викрадення ним 17.08.2018 року з кишені ОСОБА_6 мобільного телефону марки «Nomi і241+», адаптеру живлення та кабелю, крадіжку вчинив з корисливих спонукань. Показав, що телефон добровільно повернув. Ніде не працює, але займається підсобним господарством. Дружина його покинула. Він сам виховує двох неповнолітніх дітей.

Учасники судового провадження не оспорювали обставин винуватості

ОСОБА_4 у таємному викраденні ним чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, а тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, урахувавши те, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, а саме: 17.08.2018 року мобільного телефону марки «Nomi і241+», адаптеру живлення та кабелю, який належав гр. ОСОБА_4 , чим спричинено останньому майнову шкоду на загальну суму 380 грн., а тому кваліфікація його дій за ч. 2

ст. 185 КК України є вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від

24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який позитивно характеризується по місцю проживання, перебуває на обліку у психіатричному кабінеті, згідно висновку судово психіатричного експерта № 436 від

19.09.2018 року психічною хворобою не страждає, виявляє емоційно нестійкий розлад особистості, що не позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав, та не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких виховує разом зі своєю матір`ю, ніде не працює, але займається підсобним господарством, раніше судимий вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих вину обставин.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, ураховуючи, що потерпілий не наполягає на обранні обвинуваченому суворої міри покарання, суд вважає за можливе обрати останньому . покарання в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення та звільнити його від відбування покарання з іспитовим терміном у відповідності до ст. 75 КК України із застосуванням п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, вважаючи таку міру покарання необхідною та достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги, що обвинувачений згідно вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2020 року засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів, так як особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
Оскільки вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2020 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, покарання йому слід обрати за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, призначеного покарання.
Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.
При цьому слід виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинання іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.
При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку в межах визначених ст. 75 КК України, з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України). На протязі іспитового строку засуджена особа є судимою (ст.88 КК України) й у разі вчинення протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
Кримінально-правові норми, що визначають підстави, межі та порядок призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК), недвозначно вимагають від суду вирішити питання про призначення остаточного покарання і, в цій частині, дослідити питання, раніше вирішене судовим рішенням з урахуванням встановлених на той час обставин, щодо призначеного особі виду та розміру покарання, зважаючи на виявлення злочинів, про вчинення яких раніше не було відомо. Суд, таким чином, не здійснює вторгнення в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК, Розділів IV та V КПК.
Таким чином, при вирішення питання про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75, 76 КК суд має виходити з вимог статей 404, 413, 420, 421 КПК, статей 70, 75, 76 КК України.
Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КПК у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 березня 2020 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 КК України, ст. 76 КК України, а в іншій частині вирок залишити без змін - з урахуванням вищевикладених мотивів є обґрунтованими.
Процесуальні витрати по справі за проведення судової товарознавчої експертизи № 9/553 від 10.09.2018 року в сумі 572,00 грн. слід стягнути з ОСОБА_4 в користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

З речовими доказами по справі слід поступити відповідно до вимог

ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді

1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2020 року за ч 1. ст. 185 КК України у виді 1-го року позбавлення волі, більш суворим покаранням, визначеним вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, остаточно призначити до відбуття покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк терміном

2 (два ) роки.

Перебіг іспитового строку установити з моменту проголошення вироку згідно
ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України.
У відповідності до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення судово - товарознавчої експертизи в розмірі

572 грн. 00 коп.

Речовий доказ, а саме - мобільний телефон марки «Nomi і241+», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , адаптер живлення торговельної марки «Nomi» моделі «05101» з USB кабелем торговельної марки «Nomi», який згідно постанови слідчого СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області від 13.09.2018 року визнано речовим доказом та згідно квитанції № 933 від 13.09.2018 року зданий на зберігання у камеру речових доказів Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області - повернути ОСОБА_6 .

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя