ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/700/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 711/1521/20 Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченої захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0007026 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
- 17.02.2006 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;
- 31.10.2006 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2009 на підставі ст.82 КК України невідбуту частину строку покарання 2 роки 6 місяців 28 днів замінено на обмеження волі, 27.07.2011 звільнена з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 30.01.2014 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
- 24.12.2014 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 198, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, за ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.01.2017, на підставі ст. 81 КК України, звільнена
07.02.2017 умовно-достроково на 10 місяців 25 днів,
засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з дати її затримання.
Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3 768 грн. 24 коп.
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона біля 14 год. 21.12.2019 на зупинці загального користування по вул. Різдвяній у м. Черкаси умисно незаконно придбала шляхом присвоєння знахідки наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, поміщений в поліетиленових пакетах в двох пачках з-під сигарет, які у стані наркотичного сп`яніння зберігала в своїй сумці без мети збуту до 15 год. 21.12.2019. Біля 15 год. 21.12.2019 біля магазину «Треш» по вул. Різдвяна, 21 в м. Черкаси ОСОБА_7 під час спілкування з поліцейськими видала їм вказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 4,822 г, тобто у великих розмірах.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, звільнивши її від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
Зазначає, що вона вину у вчиненому визнала у повному обсязі, щиро розкаялась, а наркотичний засіб придбала для власного вживання для того, щоб полегшити біль від тяжкої хвороби «ВІЛ».
Просить врахувати, що на даний час вона працює барменом у ПП ОСОБА_9 , де позитивно характеризується, що підтверджується долученим до апеляційної скарги трудовим договором та характеристикою. Крім того з 26.08 по 02.09.2020 пройшла лікування в «Черкаський обласний наркологічний диспансер ЧОР» та позбулась наркотичної залежності.
Зертає увагу на те, що наявність непогашеної судимості не є перешкодою для застосування положень ст. 75 КК України, що узгоджується з правовими висновками ВС від 19.02.2019 (справа № 337/3654/16-к), від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17), від 06.08.2020 (759/13520/18).

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі, прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши останнє слово ОСОБА_7 про доцільність застосування щодо неї положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої до задоволення не належить.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.08.2020 щодо ОСОБА_7 відповідає.
Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу у великих розмірах без мети збуту, колегія суддів визнає правильною.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного їй покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та її особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з положень ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що покарання призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, має незняту та непогашену судимість, проживає не за місцем реєстрації, не працює, в якості обставин, що пом`якшує покарання визнання вини та обтяжує його вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, рецидив кримінальних правопорушень, і обгрунтовано призначив покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією статті КК України у виді позбавлення волі.

З огляду на систематичність вчинення ОСОБА_7 умисних кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, кількість наркотичного засобу обіг якого обмежено метадону, який остання незаконно придбала та зберігала для власних потреб, підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вид та розмір призначеного судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставин, таке звільнення не буде сприяти досягненню мети покарання в даному кримінальному провадженні.

При цьому враховується, що ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до ОСОБА_7 раніше застосовувались положення ст. 75 КК України і вона звільнялася від відбування покарання з випробуванням. Однак це не призвело до позитивних змін в її особистості і не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період іспитового строку нею вчинялись нові кримінальні правопорушення, а у подальшому остаточне покарання призначалось на підставі ст. 71 КК України.

Довідка № 25, долучена ОСОБА_7 до апеляційної скарги про виявлені у неї антитіла до ВІЛ за результатами дослідження з використанням швидких тестів, не свідчить про неможливість останньою відбувати покарання у виді реального позбавлення волі та не дає підстави для звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дані про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , маючи діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, активна залежність, в період з 26.08.2020 по 02.09.2020 пройшла курс лікування в КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» (довідка № 944), працевлаштувалась за трудовим договором у ФОП ОСОБА_9 , де характеризується позитивно (трудовий договір від 01.09.2020, характеристика з місця роботи від 14.09.2020), зареєструвала шлюб (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 22.10.2020, актовий запис 143), на думку колегії суддів, не свідчать про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді позбавлення волі. До такого висновку суд апеляційної інстанції приходить у зв`язку з тим, що всі ці дії обвинуваченою були вчинені після проголошення вироку в даному провадженні, розуміючи невідворотність призначеного покарання у виді реального позбавлення волі. Жодних дій, які б вказували на усвідомлення своєї протиправної поведінки та намагання встати на шлях виправлення у період з моменту порушення кримінального провадження до проголошення місцевим судом вироку, обвинуваченою ОСОБА_7 не вчинялось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді