Номер провадження: 11-кп/813/1788/20
Номер справи місцевого суду: 500/3211/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003362, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Біленьке, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.05.2017 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, ч. І 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі (звільнений з місць позбавлення волі на підставі ухвали суду від 31.10.2017 року згідно ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році),-

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст.289 КК України,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2020 року, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на 2 місяці, тобто до 07.08.2020 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Рішення суду в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 мотивовано тим, що будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що ніякого відношення до злочину не має, що підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав свою вину у повному об`ємі. Зазначає, що першочергові покази були надані без захисника, чим порушено його право на захист.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставини, встановлені суддею під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 29.11.2017 року близько 17:00 годині неповнолітній ОСОБА_9 , спільно та за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 достовірно знаючи, що їх знайомі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 планують піти у гості до їхнього знайомого ОСОБА_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , розробили план нападу на домоволодіння останнього, попередньо домовившись.

Далі, у цей же день, близько 19:30 години ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення розбійного нападу, маючи при собі металеву трубу та одягнувши на обличчя матерчаті маски, проникли до будинку АДРЕСА_2 . Після проникнення до вказаного будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розуміючи протиправність своїх дій, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужого майна, поєднаний з насильством, небезпечним для життя потерпілого, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, почали наносити чисельні удари металевою трубою, руками та ногами по голові та іншим частинам тіла потерпілого ОСОБА_13 , від спричинення яких останній помер. Далі, неповнолітній ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на реалізацію злочинного корисливого умислу, діючи сумісно та за попередньою змовою, викрали майно з будинку потерпілого на загальну суму 23172,72 грн.

Надалі, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проникли до гаражу потерпілого та заволоділи автомобілем потерпілого ОСОБА_13 марки ВАЗ 2109 р/н НОМЕР_1 вартістю 43024,01грн. та зникли з місця правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити; думку прокурора та представника служби у справах дітей, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості обвинувачення на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які в тому числі передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі із конфіскацією майна та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд вважає, що поведінка обвинуваченого на час вчинення останнім правопорушення у складі групи осіб, із застосуванням до потерпілого заходів фізичного впливу, свідчить про існування ризику впливу на свідків правопорушення у даному кримінальному провадженні.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що він є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні дітей, що свідчить на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Крім того, наявні матеріали свідчать про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних майнових злочинів. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять.
Водночас, враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що обвинувачений схильний до вчинення злочинів, а тому з урахуванням способу життя обвинуваченого та його поведінки, існує ризик можливого вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого щодо невмотивованості та необґрунтованості ризиків, оскільки районним судом зазначені обставини, які на думку районного суду свідчать про існування встановлених вище ризиків, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше у клопотанні ризиків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
При цьому апеляційний суд вважає, що посилання обвинуваченого на наявність в останнього місця проживання, з урахуванням наведених вище ризиків, не можна визнати таким, що вказує на необхідність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, що необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжких та особливо тяжких злочинів групою осіб, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003362, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2017 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 2 ст.289 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4