Справа №639/5395/19
Провадження №1-кп/639/149/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000493 від 07.03.2018 р. за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, на час розгляду кримінального провадження не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 4 березня 2018 р. приблизно о 01 год 50 хв. знаходився за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та помітив, що двері розташованої поряд кімнати, в якій знаходився його сусід ОСОБА_6 , відчинені.
Саме в той час ОСОБА_7 вирішив спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 спочатку через необачно залишені відкритими вхідні двері увійшов безперешкодно до кімнати, потім підійшов до ОСОБА_6 , який, перебуваючи в положенні лежачи, спав у ліжку, а потім, усвідомлюючи протиправність свого злочинного задуму, діючи умисно, агресивно, із застосуванням сили, несподіванно для останнього, наніс йому не менше 15 ударів кулаками рук по голові та обличчю. Надалі ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії та бажаючи спричинити ОСОБА_6 ще більше тілесних ушкоджень, підняв з полу дерев`яну милицю та, використовуючи її в якості знаряддя злочину, наніс нею не менш п`яти ударів по тулубу потерпілого.
В подальшому ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця свої протиправні дії, припинив побиття ОСОБА_6 та з місця скоєння злочину зник.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 синці та садна на голові та обличчі, синець на тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 09-888/2019 від 29.07.2019 р.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнав частково. Пояснив, що між ним та його співмешканкою ОСОБА_8 , з якою він проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з одного боку, та ОСОБА_6 з іншого боку існують давні неприязні відносини, що супроводжуються взаємними конфліктами з нанесенням тілесних ушкоджень.
4 березня 2018 року вночі він вийшов зі своєї кімнати до коридору квартири, побачив, що в туалеті горить світло та вирішив, що в ньому знаходиться ОСОБА_6 . Тоді він повернувся, щоб піти до себе в кімнату, проте відчув поштовх у спину від потерпілого, який почав ображати його нецензурною лайкою. Тоді ОСОБА_7 , відчуваючи неприязнь до потерпілого, наніс йому 3-5 ударів кулаками рук в обличчя, після чого пішов до себе у кімнату. Зазначив, що вважає, що поступив вірно, оскільки сусід неодноразово провокував конфлікти, в тому числі у стані алкогольного сп`яніння, наносив ушкодження йому та його співмешканці.
Проти задоволення цивільного позову ОСОБА_6 заперечував.
Окрім часткового визнання винуватості обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального проступку підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою раніше також постійно, а зараз інколи проживає ОСОБА_7 , він є конфліктною людиною.

Вночі 4 березня 2018 року він спав у своїй кімнаті. До його кімнати увірвався ОСОБА_7 , який перебував у стані сп`яніння, та почав наносити йому удари кулаками та ногами, від чого потерпілий знепритомнів, а потім прийшов до тями від того, що відчув, як ОСОБА_7 тушить недопалок цигарки об його груди. Потім ОСОБА_7 взяв милицю, яка стояла поруч із ліжком, та почав наносити ОСОБА_6 удари, скільки не пам`ятає, по різним ділянкам тіла. Удари наносив, поки не зайшла сусідка ОСОБА_8 . Після цього потерпілий викликав швидку допомогу.

В подальшому ОСОБА_7 також вчиняв бійки, зокрема, наносив потерпілому ушкодження 22 червня 2019 року.

Від вчиненого потерпілому була спричинена матеріальна шкода був порваний халат, розбитий годинник, меблі були в крові, крім того, ОСОБА_6 не зміг працювати (працював неофіційно), відчував небезпеку через порушення недоторканості його житла. Матеріальну шкоду оцінює в 15000 гривень, моральну шкоду в 50000 гривень.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що мешкає за тією ж адресою. Раніше з нею проживав ОСОБА_7 . ОСОБА_6 проживає за цією ж адресою в окремій кімнаті. Він постійно провокує ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на скандали та сварки, зловживає алкогольними напоями.

Вночі 4 березня 2020 р. ОСОБА_7 вийшов до коридору, щоб піти у туалет, там горіло світло. Згодом вона почула звуки бійки, вийшла до коридору та побачила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 б`ються. Бійка тривала приблизно хвилину. Вона забрала ОСОБА_7 до кімнати. Бачила кров на обох учасниках конфлікту. Також пояснила, що показання, які давала в ході досудового розслідування, є більш точними, оскільки пройшов тривалий проміжок часу.

Окрім показань потерпілого та свідка, судом були досліджені письмові докази по кримінальному провадженню, якими також підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за встановлених судом обставин, а саме:

- фактичними даними, відображеними в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.03.2018 р. за участі потерпілого ОСОБА_6 (матеріали к/п, а.с. 24-26);

- висновками судово-медичної експертизи № 09-1453/18 від 30.03.2018, № 09-1583/2018 від 04.04.2018, № 09-888/2019 від 29.07.2019, відповідно до яких у ОСОБА_6 мали місце: синці та садна на голові та обличчі, синець на тулубі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, садна за механізмом тертя-ковзання, синці за механізмом удара-стиснення, обмежена ділянка опікової поверхні І-ІІ ст. в правій підключичній області, яка утворилася від дії термічного агента, який має обмежену впливаючу поверхню. Всі ушкодження у ОСОБА_6 могли бути отримані не пізніше 04.03.2018 р. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів. Покази ОСОБА_6 щодо способу та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень, на які він посилається при проведенні слідчого експерименту від 13.03.2018 р., взагалі не суперечать об`єктивним судово-медичним даним. При консультативному вивченні наданих рентгенограм зводу черепа, лицьового черепа, кісток носа та лівої половини грудної клітини ОСОБА_6 кістково-травматичних ушкоджень не виявлено (матеріали к/п, а.с. 30-33, 54-55).

Показання потерпілого та письмові докази у справі узгоджуються між собою та мають взаємодоповнюючий логічний послідовний характер.

Показання ж ОСОБА_7 та ОСОБА_8 певним чином протиричать як одні одним, так і іншим дослідженим судом доказам в частині механізму спричинення ушкодження ОСОБА_6 , що, в той же час, спростовується наведеними вище та проаналізованими судом письмовими доказами. При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час співмешкали, що дає суду підстави ставити під сумнів об`єктивність показів останньої.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_7 у скоєному кримінальному проступку та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

Незважаючи на те, що з дня вчинення кримінального проступку (04.03.2018 р). до дня ухвалення вироку у справі пройшло більше 2 років, суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки в ході судового розгляду він ухилявся від суду, через що ухвалою суду від 12.11.2019 р. був оголошений в розшук, та був доставлений до суду 05.06.2020 р., вказаний часовий проміжок за правилами ст. 49 КК України не включається до строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а за його виключенням такий строк складає 1 рік 11 місяців 6 днів та не є таким, що перевищує встановлені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України межі.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у психіатра не перебуває, з червня 2009 року перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «синдром алкогольної залежності», в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, неодружений, має постійне місце проживання.

Обставин, які відповідно до ст. ст.66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить з положень ст.65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, наведені вище, його відношення до скоєного, думку потерпілого про призначення обвинуваченому найсуворішого покарання, та вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції ч. 1 статті 125 КК України, оскільки саме таке покарання є таким, що реально може бути виконано обвинуваченим, а також може забезпечити його виправлення, оскільки він офіційно не працевлаштований, що може ускладнити відбування покарання у випадку призначення іншого його виду.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов в розмірі 15000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та в розмірі 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає, що останнім не надано будь-яких доказів понесених матеріальних витрат, зокрема, на лікування, доказів псування або пошкодження його речей, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

В частині позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до вимог п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_6 спричинені моральні страждання, які виразились у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, що відповідно потягнуло за собою вимушену зміну умов життєвої діяльності, тому суд приходить до висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню моральна шкода, розмір якої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюється судом на суму 3000 грн.

Судових витрат та речових доказів по кримінальному провадженню немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1