У Х В А Л А
Справа № 936/655/20
Провадження № 1-кс/936/166/2020
17 серпня 2020 р.смт. Воловець
Слідчий суддя Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Інші учасники кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
третьої особи ОСОБА_4 ,
Під час досудового розслідування встановлено, що 12.08.2020 р. на стаціонарному посту патрульної поліції в с.Н.Ворота Воловецького району працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль марки «Opel Frontera» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_4 , який при перевірці документів пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке викликало сумнів у його достовірності. А саме при перевірці зазначеного посвідчення водія по обліках ІПНП було встановлено, що посвідчення такої серії та номеру в автоматизованих базах обліку не значиться.
13.08.2020 р. з метою перевірки даного повідомлення було проведено огляд місця події. Під час огляду з місця події було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
Враховуючи, що тимчасово вилучене посвідчення серії НОМЕР_2 , є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, необхідно обмежити фактичного володільця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні та розпорядженні майном на час проведення досудового розслідування.
Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був належним чином повідомлений.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.
Перевіривши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Згідно положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Враховуючи, що тимчасово вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 має суттєве значення для встановлення істини по матеріалам кримінального провадження, є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України та необхідне для проведення технічної експертизи документа, а також з метою проведення повного, всебічного, неупередженого, об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження та з метою прийняття в подальшому кінцевого процесуального рішення, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно є підставним та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 98, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема, на посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 , із забороною його використання та розпорядження.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на підставі ч.1 ст. 175 КПК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1