Справа № 183/4215/20
№ 1-кп/183/1399/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Ухвалено 02 вересня 2020 року в м. Новомосковськ Дніпропетровської області.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000242 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата військової частини НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 494 (по стройовій частині) від 27 вересня 2019 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду майстра-гранатометника відділення технічного обслуговування взводу забезпечення 1 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
29 червня 2020 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22 липня 2020 року, солдата ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 29 червня 2020 року солдат ОСОБА_3 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, та незаконно перебував за її межами до 22 липня 2020 року.

На досудовому розслідуванні між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, прокурор та обвинувачений узгодили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, задовільної характеристики обвинуваченого, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, - із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком 3 місяці.

У судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого покарання.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, обставини обвинувачення підтвердив, в скоєному щиро кається. У обвинуваченого в судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам Розділу VI КПК України.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 встановленою та його дії кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем навчання та служби характеризується задовільно, на обліку у лікарів не перебуває.

На підставі викладеного та керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 липня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_6 .

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком 3 (три) місяці.

Початок строку покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання з 22.07.2020 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_3 під вартою з 22.07.2020 року по 02.09.2020 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою на гауптвахті.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1