Єдиний унікальний номер № 285/2917/17
Провадження № 1-кп/0285/251/21
21 січня 2021 року м. Новоград-Волинський
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого та
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, раніше судимого:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 січня 2021 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. Його ж визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_2 у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. Його ж визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Згідно ч. 3 ст. 375 КПК України кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не проголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
Окрема думка є окремим процесуальним документом, який складається у довільній формі, - на погляд особи, яка подає такий документ, а тому викладає свою окрему думку наступним чином.
Відповідно, ретельно оцінивши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, керуючись загальними принципами кримінального процесу, - верховенство права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, недоторканість житла чи іншого володіння особи, недоторканість права власності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, свободи від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, диспозитивності, мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, приходжу до висновку, що:
- слід визнати невинуватим та виправдати обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним злочинів, які передбачено п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Виправдувальний вирок (особа визнається невинуватою, та виправдовується) також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 КПК України, а саме, - встановлено відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Слід зазначити, що доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення, так як ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ст. 17 КПК).
Сторона обвинувачення зобов`язана доводити винуватість особи поза розумним сумнівом у вчиненні злочину. Якщо сторона обвинувачення не доведе вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим - судом беззаперечно ухвалюється виправдувальний вирок.
Вважаю, що органом досудового слідства та прокурорами в судовому засіданні не доведено факт, що саме ОСОБА_2 вчинив злочини передбачений п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За результатами аналізу зібраних у кримінальному провадженні доказів, оцінок показань свідка ОСОБА_4 та обвинувачених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у мене виникли сумніви у винуватості обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
В ході судового розгляду у якості доказів були досліджені покази обвинувачених, свідків, потерпілого, а також документи, висновки експертів надані стороною обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не визнав та зазначив, що він ОСОБА_5 не бив, а весь час перебував в стороні та слухав музику в навушниках. Також зазначив, що бачив, як удари ОСОБА_5 наносив його брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які і потягли його в лісопосадку.
Обвинувачений ОСОБА_3 також вказував на те, що удари ОСОБА_5 наносив він з ОСОБА_6 .. При цьому обвинувачений ОСОБА_2 участі в побитті не приймав та перебував в стороні.
Також сумнів у причетності ОСОБА_2 до інкримінованих йому злочинів викликають ряд інших обставин та доказів, які було встановлено та досліджено судом, зокрема, потерпілий ОСОБА_7 , брат загиблого ОСОБА_5 зазначив, що його брат з ОСОБА_4 були знайомі, у них були неприязні відносини.

Крім того, ОСОБА_4 після вчинення злочинів разом з обвинуваченими провернувся до них додому, де переночував, і лише вранці залишив домівку. При цьому усвідомлюючи, що було вчинено злочин відносно його знайомого ОСОБА_5 , він не повернувся до цього місця щоб надати йому допомогу, до поліції не звернувся.

Також під час судового розгляду свідок ОСОБА_4 спочатку відмовився надавати покази, оскільки вже не пам`ятає цих подій, а потім на запитання прокурора повідомив, що лише підтверджує викладені ним обставини під час проведення з ним слідчого експерименту 02.05.2017 року.
Така поведінка свідка ОСОБА_4 після вчинення злочину та під час судового розгляду, також викликає сумнів у правдивості його показів, на підставі яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_2 ..
Як вбачається із сукупності досліджених доказів, лише на показах свідка ОСОБА_4 , які є сумнівними, ґрунтується обвинувачення ОСОБА_2 у вчинені ним злочинів передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Інших доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_2 до інкримінованих йому злочинів, стороною обвинувачення суду надано не було.
Покази надані в судовому засіданні обвинуваченими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зокрема, висновками експертиз, протоколом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_3 з яких можна зробити висновок, що злочини обвинувачений ОСОБА_2 не вчиняв, а їх вчинили обвинувачений ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_4 , оскільки саме у останнього в руках опинився ніж, якім були заподіяні смертельні удари ОСОБА_5 і який він в подальшому викинув через паркан.
Відповідно, згідно з ст. 2 КК України загальною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у дії або бездіяльності особи усіх юридичних ознак злочину, визначеного КК. Думки , бажання, переконання, хоч би і висловлені у тій чи іншій формі, самі по собі, якщо вони не були втілені у конкретному протиправному діянні, не породжують кримінальну відповідальність.
Кримінальна відповідальність настає за протиправні діяння людини, які були нею вчинені умисно або з необережності.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин, що створює таке юридичне поняття, як склад злочину.
Отже, вчинення особою злочину, - це з правової точки зору підстава виникнення кримінальної відповідальності, пов`язаною з появою у особи, яка вчинила злочин, обов`язку перетерпіти певні зміни свого правового становища.
Таким чином, приходжу до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_2 не наведено в повному обсязі належних, допустимих, прямих чи не прямих доказів, які б свідчили про ту обставину, що ним було вчинено злочини, передбачені п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Суддя