Справа № 308/4804/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.01.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 та адвокатів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/862/20 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні (справа № 308/4804/20), відомості про кримінальне правопорушення в якому внесені 25.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 00000249 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК України, - повернуто прокурору, який затверджував обвинувальний акт для усунення порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів з дня отримання матеріалів кримінального провадження.
В ухвалі суду першої інстанції вказується на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого та повного формулювання обвинувачення. Зокрема, згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їм пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України за таких обставин : окрім цього, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), 24 лютого 2020 року, в нічний час, точна година досудовим розслідуванням не встановлена, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою та разом з громадянином ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 ), таємно, з корисливих спонукань, проникнули на територію дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_11 , де в подальшому шляхом вільного доступу проникли до підсобного приміщення, звідки таємно викрали свійську тварину, а саме свиню вагою близько 40 кілограм, після чого з викраденим покинули дане дворогосподарство і направились до будинку АДРЕСА_1 , де біля будинку в смітті заховали сумку в середині якої знаходилось м`ясо свині викраденої в громадянки ОСОБА_11 . При цьому залишається незрозумілим, що саме є безпосереднім предметом злочину : свійська тварина (свиня) чи м`ясо у сумці, тобто, у даному випадку, обвинувачення є незрозумілим і неконкретизованим щодо безпосереднього предмету злочину. Далі в обвинувальному акті наведено формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 186 КК України відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення : 24 лютого 2020 року, приблизно о 23 год ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , попередньо домовившись між собою про вчинення відкритого викрадення чужого майна за допомогою конклюдентних дій з метою заволодіння майном, яке на праві власності належить ПСП «Ласточка», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, проникли на територію ПСП «Ласточка», яка розташована за адресою: село Галоч, 69 «А», шляхом перелазу через паркан. Після чого, зрозумівши, що їхні незаконні дії були помічені охоронцем підприємства ОСОБА_12 , який перебував у сторожовому приміщені, продовжуючи свої злочинні дії, які були об`єднані єдиним злочинним наміром на незаконне збагачення за рахунок відкритого викраденого чужого майна, з метою усунення перешкод щодо реалізації злочинного наміру, ОСОБА_10 та завдав серію ударів предметом, схожим на металеву палку охоронцю, внаслідок чого заподіяли йому тілесні ушкодження. Далі наведені висновки експертиз. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом, відповідно, обвинувачення за цією статтею повинно обов`язково містити посилання на те з метою заволодіння яким майном був вчинений грабіж та містити відомості про його перелік та вартість, оскільки частина 3 цієї статті передбачає відповідальність саме за значну шкоду потерпілому. Обвинувачення повинно бути зрозумілим, обвинувачені та інші учасники кримінального провадження не повинні здогадуватися із змісту експертиз яке саме майно, за яким переліком та якої вартості було викрадене. Також зазначено, що із обвинувачення незрозуміло хто саме із обвинувачених наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , оскільки на початку обвинувачення зазначено, що кримінальне правопорушення було вчинене за попередньою змовою між обвинуваченими про вчинення відкритого заволодіння чужого майна за допомогою конклюдентних дій, а наприкінці обвинувачення зазначено, що «… ОСОБА_10 завдав серію ударів предметом, схожим на металеву палку, охоронцю ОСОБА_12 , внаслідок чого заподіяли останньому тілесні ушкодження», тобто прокурором взагалі не розмежовано дії обвинувачених і неконкретизоване обвинувачення в частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому додатково висунуте обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України у вчиненні кримінального правопорушення кваліфікуючими ознаками якого є : умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Зазначене формулювання обвинувачення не дозволяє учасникам кримінального провадження чітко відмежувати склади злочинів за ч. 3 ст. 186 КК України та за ч. 1 ст. 187 КК України, тобто таке формулювання є нечітким та незрозумілим. На думку суду вищезазначене порушення вимог закону порушує права обвинувачених на захист, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, яке сформульоване та викладене в обвинувальному акті, що є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення справи і права забезпечення обвинуваченого на захист. Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд цього обвинувального акту і розглянути його. Крім того, в ухвалі зазначається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування у перекладі на угорську мову, тобто мову, якою вони володіють.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про повернення обвинувального акту дійшов помилкового висновку про невідповідність останнього вимогам ст. 291 КПК. Зазначає, що з аналізу наданого обвинувального акту вбачається, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулюванню обвинувачення та всі інші необхідні складові, які повинен містити обвинувальний акт. Просить ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши викладені в обвинувальному акті відомості, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також потерпілих, неявка яких з огляду на положення ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги й будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день, а також даних про поважність причин їх неявки, від них надходило, і при цьому, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинувачених і від них не надходило клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як убачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , такий складений та підписаний слідчим і затверджений прокурором, містить дату та місце його складання та затвердження, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинувачених та потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відомості про обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, відомості про розмір шкоди та витрати на залучення експерта (а. к. п. 2 22).
Із матеріалів судового провадження також вбачається, що до обвинувального акту додано передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України додатки реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (а. к. п. 23 - 32).
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулюванню обвинувачення та всі інші необхідні складові, які повинен містити обвинувальний акт, - колегія суддів визнає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить чіткого та повного формулювання обвинувачення - визнаються такими, що спростовуються наведеним вище.
Проаналізувавши зміст наявного в матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та доданих до нього матеріалів, а також твердження та висновки суду першої інстанції, колегія суддів визнає безпідставним і необґрунтованим твердження суду про неконкретність та незрозумілість висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення.
У зв`язку з наведеним, висновок суду про порушення права обвинувачених на захист з підстав неконкретності та незрозумілості обвинувачення є необґрунтованим і не підтвердженим. Між тим, з журналу судового засідання не вбачається, що сторона захисту посилалась на незрозумілість висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення.
Разом із тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджено в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є особами ромської народності й у достатній мірі не володіють українською мовою. При цьому, встановлено, що обвинувачені володіють угорською мовою.
При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні й прокурором у ході апеляційного розгляду не надано відомостей про те, що примірник обвинувального акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та реєстр матеріалів досудового розслідування вручені останнім у перекладі на угорську мову, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення права обвинувачених на захист у цій частині.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що факт невручення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування у перекладі на їх рідну мову унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з чим, такий підлягає поверненню прокурору для усунення вищевказаного недоліку.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги шляхом виключення з оскаржуваної ухвали тверджень про неконкретність та незрозумілість викладеного в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення, а в решті оскаржувана ухвала підлягає залишенню без зміни, так як апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прокурору, який затверджував обвинувальний акт, для усунення порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів із дня отримання матеріалів кримінального провадження.
При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд бере до уваги положення ст. 419 КПК України, а також ст. ст. 177, 194 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на учасників кримінального провадження.
Вказані вище висновки підтверджуються даними про осіб підозрюваних ( ОСОБА_10 не одружений, не працюючий, не має сталих соціальних зв`язків; ОСОБА_9 раніше судимий, не працюючий, не одружений, не має сталих соціальних зв`язків).
При цьому, апеляційний суд бере до уваги і характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ( у разі визнання їх винними кожному загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років із конфіскацією майна), спосіб їх вчинення, зокрема й те, що такі вчинено із застосуванням насильства, поєднаного із нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень спеціально пристосованим предметом, із проникненням у приміщення та житло, а також обставини, за яких скоєно кримінально-протиправні дії.
Указані вище обставини в їх сукупності виправдовують подальше тримання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під вартою і дають підстави для продовження строку тримання їх під вартою, оскільки на переконання апеляційного суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам та забезпеченню належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..
Враховуючи наведене вище та вимоги ч. 1 ст. 197 КПК України апеляційний суд вважає за необхідне встановити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 06.03.2021.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити частково.
З мотивувальної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК України, прокурору, який затверджував обвинувальний акт для усунення порушень вимог КПК України протягом двох тижнів із дня отримання матеріалів кримінального провадження, - виключити вказівки суду першої інстанції щодо неконкретного та незрозумілого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.
У решті ухвалу залишити без зміни.
Встановити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою строком до 06 березня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: