КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження №00000826 від 26.01.2020 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 липня 2020 року включно.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, ставлять питання про скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року та ухвалення нового рішення про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт за місцем їх проживання.
В обґрунтування доводів апеляційних скарг, захисники, посилаючись на практику та рішення Європейського суду з прав людини, зазначають, що під час вирішення судом питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою була порушена передбачена законом процедура, оскільки згідно вимог кримінального процесуального законодавства, ініціатива щодо продовження запобіжного заходу має виходити не від суду, а від сторони обвинувачення.
Також апелянти звертають увагу, що клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою заявлено прокурором в судовому засіданні 14.05.2020 року, в той час, як строк дії запобіжного заходи спливав 22.05.2020 року, що є порушенням вимог пункту 20-5 Перехідних положень КПК України, яким встановлено, що під час судового провадження клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Вважають, що сторона обвинувачення жодним чином не довела наявність ризиків, які б давали достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а сам факт того, що обвинуваченим повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, не є підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, звертають увагу на ту обставину, що з моменту обрання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою минуло два місяці, але жодних процесуальних дій, крім обрання запобіжного заходу та його продовження судом не здійснювалось і з січня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 безперервно утримуються під вартою, що порушує їх право на свободу та розгляд справи судом впродовж розумного строку.
Захисник ОСОБА_8 також звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, двох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених на підтримку доводів апеляційних скарг, які просили змінити їм запобіжний захід на домашній арешт, думку прокурора, який заперечував проти поданих захисниками апеляційних скарг, перевіривши надані в копіях виділені матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Цих вимог закону під час вирішення питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і, що інший (менш суворий) запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх твердження, що стороною обвинувачення не доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегія суддів вважає безпідставними, а посилання, зокрема захисника ОСОБА_8 , на наявність у ОСОБА_11 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, постійного місця проживання, сім`ї та неповнолітніх дітей, не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

За викладеним, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України про продовження тримання їх під вартою є законною та обґрунтованою, яка постановлена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для її скасування та зміни обраного останнім запобіжного заходу на домашній арешт за місцем проживання, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 липня 2020 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3