ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 663/2520/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Кримінальне провадження № 11кп/819/1280/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке, Скадовського р-ну, Херсонської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, який зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Обрано запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання.

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 15 вересня 2016 року близько 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в гостьовій кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки виниклої на побутовому підґрунті з ОСОБА_10 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому декілька ударів руками та ногами в область голови та тулубу, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 6-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини та синців на грудній клітині у зоні переломів ребер, які за критерієм тривалого розладу здоров`я мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, внутрішньочерепного крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва з ознаками стискування головного мозку, крововиливу в м`яку мозкову оболонку в лівій великій півкулі, синця на обличчі зліва, садна на обличчі з права, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_10 .

Таким чином, дії ОСОБА_8 перебувають у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали - смертю ОСОБА_10 .

Не погодившись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду, викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення судом вимог КПК України, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта про неправильність кваліфікації судом дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, вказує наступне.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд, визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виходив з того, що досліджені судом докази є належними га допустимими доказами по даній справі та такими, що не викликають будь-яких сумнівів щодо достовірності, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу ОСОБА_8 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку судом зазначено, що поведінка обвинуваченого не відповідала вимогам ст. 36 КК України щодо визначення дій, які визнаються необхідною обороною, оскільки під час виниклого між потерпілим та обвинуваченим конфлікту потерпілий ОСОБА_10 будь-яких активних дій відносно ОСОБА_8 не вчиняв, проте обвинувачений перший, без будь-якої загрози зі сторони потерпілого, наніс йому удар в область голови. Навіть після того, як потерпілий намагався підвестися, обвинувачений в цей момент наніс йому ще удар, тобто відносно обвинуваченого зі сторони потерпілого не вчинялися дій, які за своїм характером утворювали б у обвинуваченого права на необхідну оборону.

Разом з тим, як зазначає апелянт, такі висновки протирічать дослідженим у судовому засіданні доказам та по суті і є лише припущеннями суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку судово-медичного експерта ОСОБА_11 № 6/113 від 19.10.2016 року на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які за їх тяжкістю об`єднані у дві групи. До першої групи віднесені ушкодження, які були виявлені на голові та обличчі: внутрішньочерепний крововилив під тверду оболонку у лівій великій півкулі, синець на обличчі зліва, садно на обличчі справа. Ушкодження цієї групи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_10 .

До другої групи ушкоджень віднесені становлять: закриті переломи 6-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини та синці на грудній клітині у зоні розташування даних переломів ребер, які за критерієм тривалого розладу здоров`я мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Як пояснив у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 , у вечорі 15.09.2016 року в будинку по АДРЕСА_2 де крім нього знаходилися потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вживали алкогольні напої, під час розмови обвинуваченого ОСОБА_8 зі свідком ОСОБА_13 , ОСОБА_10 раптово почав виражатися у грубій формі з використанням нецензурної лайки на адресу обвинуваченого та його сім`ї. ОСОБА_8 декілька разів просив ОСОБА_10 припинити його ображати, проте ОСОБА_10 на це не реагував та продовжував виражатися нецензурною лайкою.

Після цього ОСОБА_8 підійшов та присів до ОСОБА_10 , який сидів на матраці, і ще раз попрохав припинити лаятися потерпілого. Однак, ОСОБА_10 продовжив лаятися на що ОСОБА_8 штовхнув рукою у ділянку лоба ОСОБА_10 , від чого останній ліг на матрац. Після цього, ОСОБА_8 встав та почав відходити від ОСОБА_10 , але останній швидко підвівся та почав рухатися у бік обвинуваченого, намагаючись схопити останнього та нанести тілесні ушкодження. Оскільки, в приміщенні було темно, ОСОБА_10 знаходився у стані алкогольного сп`яніння та поводив себе агресивно, для ОСОБА_8 створилася реальна загроза заподіяння шкоди його здоров`ю та життю з боку ОСОБА_10 .. З метою самооборони та відвернення нападу на нього ОСОБА_10 , обвинувачений завдав спочатку лівою рукою, а отім одразу правою рукою два удари в обличчя потерпілого, після чого ОСОБА_10 впав на матрац, проте знову почав підводитися. У цей час обвинувачений ОСОБА_8 не чекаючи, коли ОСОБА_10 знову спробує напасти на нього, заніс йому удар коліном у тулуб. Після чого ОСОБА_10 знову впав на матрац, а обвинувачений наніс йому ще 2-3 удари ногою у тулуб. В подальшому на прохання свідка ОСОБА_13 припинив бійку.

Факт перебування потерпілого ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння на момент інкримінованих ОСОБА_8 подій підтвердили допитані у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які разом з ОСОБА_10 розпивали спиртні напої.

Обставини того, що ОСОБА_10 міг здійснювати напади та завдавати тілесні ушкодження як своєю фізичною силою так і за допомогою речей, які йому траплялися під руку, у тому числі у стані алкогольного сп`яніння, підтвердили допитані у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_13 .

Факт того, що ОСОБА_10 намагався напасти на ОСОБА_8 підтвердив допитаний судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_10 після того як підвівся на ноги намагався напасти на ОСОБА_8 , а саме схопити обвинуваченого. Проте ОСОБА_10 цього зробити не встиг через те, що ОСОБА_8 завдав ОСОБА_10 удари руками в обличчя.

Наведені покази повністю узгоджуються з проведеним 17.09.2016 року слідчим експериментом за участю обвинуваченого ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_13 , та підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 6/113 від 19.10.2016 року, які судом визнані належними та допустимими доказами по даній справі та такими, що не викликають будь- яких сумнівів щодо їх достовірності.

При цьому звертає на себе увагу та обставина, що у момент нанесення ОСОБА_8 двох ударів руками в обличчя потерпілого ОСОБА_10 , останній вів себе агресивно, намагався напасти на ОСОБА_8 та рухався в його бік, тоді як ОСОБА_8 рухався від нього. Це свідчить про відсутність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень до вчинення нападу потерпілим ОСОБА_10 , заподіяння ОСОБА_8 потерпілому поштовху рукою у ділянці лобу тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не завдало, що підтверджуються висновком судово-медичного експерта № 6/113 від 19.10.2016 року, тобто потерпілий ОСОБА_10 своїми протиправними діями сприяв спричиненню йому тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, в судових дебатах сторони залишились на попередніх позиціях, вивчивши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вищевказаних вимог КПК України, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався в повному обсязі.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив що 15 вересня 2016 року, на проханням ОСОБА_13 , він прийшов до буд. АДРЕСА_2 , для того щоб поспілкуватися про роботу. В будинку крім нього та ОСОБА_13 були ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Під час розпиття спиртного ОСОБА_10 , почав нецензурно виражатися в його бік, на що він зробив зауваження, проте той не припиняв його ображати, він підійшов до ОСОБА_10 , який сидів на матраці й ще раз попросив припинити виражатися, але він не реагував. Після цього, він кулаком правої руки спробував нанести йому удар в обличчя, проте промахнувся, й одразу наніс йому один удар лівою рукою в обличчя та штовхнув його в лоба від чого ОСОБА_10 впав на матрац. Коли він розвернувся й почав відходити від ОСОБА_10 , почув що останній різко встав, тому він розвернувся й наніс йому удар ногою в грудну клітку, оскільки мав побоювання, що той схватить ножа зі столу й нанесе йому тілесні ушкодження, після удару той впав та коли лежав у напівлежачому положенні, він ще наніс ОСОБА_10 декілька ударів ногами в область живота чи грудної клітини.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_12 вини, висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме:

-показаннями потерпіла ОСОБА_13 , про те, що в один із днів восени 2016 року їй зателефонували знайомі та повідомили, що ОСОБА_10 помер. Пізніше від слідчого дізналася, що той помер після бійки з обвинуваченим.

-показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що до смерті ОСОБА_10 вона декілька років проживала разом з останнім. В один із вечорів до них додому прийшов обвинувачений та вимагав від ОСОБА_10 кошти за футболку, яку той напередодні порвав. Пізніше ОСОБА_12 прийшов з пляшкою самогону, під час розпивання якої між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виник конфлікт в результаті якого ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 , при цьому він наносив удари руками по голові, ногами по ребрам. Після несених ударів ОСОБА_10 був при свідомості, у нього почервоніли очі, почав хрипіти й більше не підводився, наступного дня помер;

-показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що восени 2016 року до нього прибігла ОСОБА_14 та повідомила про смерть ОСОБА_10 . Коли він прийшов до місця їх спільного проживання побачив тіло ОСОБА_10 без ознак життя;

-показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що він у 2016 році тимчасово проживав у будинку, де проживав ОСОБА_10 разом із ОСОБА_14 15.09.2016 року, він зателефонував обвинуваченому відносно роботи, той прийшов до вказаного будинку й вони почали розмовляти вживаючи спиртне. Під час розмови ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_12 , той попередив його проте ОСОБА_10 не зупинився, тоді ОСОБА_12 підійшов до сидячого на матраці ОСОБА_10 й присівши наніс йому удар по голові, ОСОБА_10 хотів схопити його за груди, проте обвинувачений його вдарив і від удару той впав, а обвинувачений продовжив наносити йому удари ногами в область грудної клітини та живота, удари були доволі сильними, припинив коли він підійшов і сказав, що досить. На наступний день ОСОБА_10 помер;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , лікаря Новомиколаївської амбулаторії ЗПСМ про те, що восени 2016 близько 23 години йому зателефонував охоронець лікувального закладу й повідомив про прихід ОСОБА_10 , який потребує допомоги. По приїзду він оглянув ОСОБА_10 , в якого були наявні тілесні ушкодження, які саме не пам`ятає по спливу значного часу, лише пам`ятає, що ОСОБА_10 повідомляв про заподіяння виявлених у нього тілесних ушкоджень його племінником ОСОБА_12 подальшому він дізнався, що ОСОБА_10 помер;

-показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що напередодні смерті ОСОБА_10 , співмешканка останнього - ОСОБА_14 , розповіла йому, що ОСОБА_10 сильно побили, хто саме не казала.

Вищезазначені показання потерпілої та свідків узгоджуються як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0001505 від 17 вересня 2016 року за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 121 КК України з викладенням фабули, а саме: спричинення 15.09.2016 близько 23 години ОСОБА_12 під час сварки на побутовому підґрунті тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , які мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті останнього;

-даними рапорту про отримання 16.09.2016 Скадовським ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області телефонного повідомлення про виявлення трупу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , який, на думку співмешканки, помер від тілесних ушкоджень отриманих ним 15.09.2016 року близько 23 години. під час бійки з ОСОБА_12 ;

-протоколом огляду місця події від 16.09.2016 року з фото-таблицею до нього, згідно з яким проведено огляд приміщення домоволодіння по АДРЕСА_2 , де виявлено труп ОСОБА_10 . Описано розташування трупа та наявні видимі тілесні ушкодження на ньому;

-лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 від 17.09.2016 року, згідно з яким смерть останнього настала в результаті тілесних ушкоджень у вигляді травматичної субдоральної гематоми, закритої внутрішньо черепної травми, набряку головного мозку, які були спричинені під час побиття ОСОБА_10

-висновком експерта (експертиза трупа) № 113 від 10.10.2016, відповідно до якого:

1. На трупі гр. ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які за їх тяжкістю можна об`єднати у дві групи. До першої групи відносять тілесні ушкодження на голові та обличчі: внутрішньочерепний крововилив під тверду мозкову оболонку зліва з ознаками стискування головного мозку, крововилив в м`яку мозкову оболонку в лівій великій півкулі, синець на обличчі зліва, садно на обличчі справа. Ушкодження цієї групи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті гр. ОСОБА_10 .

Другу групу ушкоджень становлять: закриті переломи 6-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини та синці на грудній клітині у зоні переломів ребер, які за критерієм тривалого розладу здоров`я мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

2.Зазначені тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли утворитися за 12 - 20 годин до настання смерті, за що свідчать слабко виражені ознаками реактивної реакції в крововиливах, які утворилися в м`яких тканинах та характер внутрішньочерепних крововиливів.

3,.Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманої закритої травми голови, яка супроводжувалась утворенням внутрішньочерепних крововиливів під оболонки головного мозку, що зумовило стискування головного мозку та ускладнилося його набряком. Даний висновок стверджується наступними даними: в ділянці лівої великої півкулі головного мозку під твердою мозковою оболонкою виявлено крововилив (субдуральну гематому) у вигляді скупчення рідкої темної крові, об`ємом 140 мл, відповідно якій наявне сплощення-заглиблення поверхні мозку із зміщенням серединних структур мозку праворуч, що ускладнилося гострими гемодинамічними розладами внутрішніх органів, підтвердженими гістологічними даними;

-висновком експерта (експертиза за матеріалами справи за фактом смерті) № 6/113 від 19.10.2016, відповідно до якого:

1.На трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які за їх тяжкістю об`єднані у дві групи. До першої групи віднесені тілесні ушкодження, які були виявлені на голові та обличчі: внутрішньочерепний крововилив під тверду мозкову оболонку зліва з ознаками стискування головного мозку, крововилив в м`яку мозкову оболонку в лівій великій півкулі, синець на обличчі зліва, садно на обличчі справа. Ушкодження цієї групи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті гр. ОСОБА_10 .

Другу групу ушкоджень становлять: закриті переломи 6-8 ребер зліва з крововиливами в м`які тканини та синці на грудній клітині у зоні розташування даних переломів ребер, які за критерієм тривалого розладу здоров`я мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

2. Зазначені тілесні ушкодження виникли від не менше двох травмуючи дій тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо внаслідок ударів руками і ногами у спосіб зазначений свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та підозрюваним ОСОБА_8 під час їх допитів та слідчого експерименту. Конструктивні властивості травмуючої поверхні предметів в спричинених тілесних ушкодженнях не відтворилися.

Виявлені тілесні ушкодження не характерні для заподіяння їх ОСОБА_10 власноруч, або при його падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню.

2.Усі виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли бути спричинені впродовж невеликого проміжку часу, утворилися в межах однієї доби до настання смерті, за що свідчать наявність слабко виражених ознак реактивної реакції в м`яких тканинах та характер внутрішньо-черепних гематом. При цьому впродовж деякого періоду часу безпосередньо після отримання тілесних ушкоджень, по мірі наростання об`єму крові, що накопичувалась у порожнині черепу, у потерпілого могла зберігатись здатність до свідомих активних дій.

3.На час настання смерті ОСОБА_10 перебував у тверезому стані: токсикологічним дослідженням не виявлений етиловий спирт у крові і сечі від трупу;

-протоколом слідчого експерименту від 17.09.2016 за участю підозрюваного ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , а також переглянутим в судовому засіданні відеозаписом проведення слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_12 показав яким чином він наносив удари ОСОБА_10 . Судова колегія апеляційного суду вважає не визнання ОСОБА_8 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене і рахує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази по провадженню, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченої у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Ці докази правильно покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку. Підстав для обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідків, апеляційним судом не встановлено.

Неспроможними є посилання захисника на те, що ОСОБА_8 під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 перебував у стані необхідної оборони, посилаючись га те, що ОСОБА_10 під час сварки подив себе агресивно, намагався схопити обвинуваченого за груди та нанести тілесні ушкодження, а отже існувала реальна загроза заподіяння шкоди здоров`ю та життю обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту схоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також /спільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного звернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, якої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. З ст. 36 Ж України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували межі необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну (правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 27.11.2014 року у справі 5-34кс14).

Так, з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які були безпосередніми свідками події, вбачається, що під час розмови ОСОБА_10 почав ображати ОСОБА_12 , той попередив його, проте ОСОБА_10 не зупинився, на що ОСОБА_12 підійшов до сидячого на матраці ОСОБА_10 й присівши наніс йому удар по голові. ОСОБА_10 хотів схопити його за груди, проте обвинувачений його вдарив і від удару той впав, а обвинувачений продовжив наносити йому удари ногами в область грудної клітини та живота, удари були доволі сильними, припинив коли він підійшов і сказав, що досить. На наступний день ОСОБА_10 помер.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує вищевказані обставини, але при цьому зазначаючи про агресивну поведінку ОСОБА_10 під час конфлікту та бажання нанести йому тілесні ушкодження, зважаючи на що існувала реальна загроза заподіяння шкоди його життю та здоров`ю.

Однак, з показань, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , не вбачається будь яких агресивних дій з боку ОСОБА_10 під час конфлікту, в тому числі і відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , які б складали реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого, в тому числі і після нанесення обвинуваченим першого удару потерпілому ОСОБА_10 . Висловлювання ОСОБА_10 нецензурною лайкою та його намагання після нанесення йому удару піднятися та схопити за груди обвинуваченого, не могли становити реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого, а отже злочинні дії останнього щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , від яких настала смерть, не можна вважати такими, які вчинені в стані необхідної оборони.

Крім того, такі дії потерпілого ОСОБА_10 не перешкодили обвинуваченому ОСОБА_8 нанести сильні численні удари ОСОБА_10 від яких настала смерть останнього не могли становити реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого,

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 має відбуватися в місцях ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі визначеному санкцією статі, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга захисника задоволенню не піддягає, а підстави для скасування оскаржуваного вироку, як про те йдеться в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без змін, вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції,

СУДДІ: