Справа № 932/4174/20
Провадження №1кс/932/5248/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Згідно протоколу передачі судової справи від 22.06.2020 року, дана скарга передана в провадження слідчого судді ОСОБА_6

20.07.2020 року протоколом повторного автоматичного визначення скарга передана в провадження слідчого судді ОСОБА_4 .

01.09.2020 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про відвід слідчого судді в порядку п.4 ч.1ст.75 КПК України. В обґрунтування своїх доводів, ОСОБА_3 вказує про те, що всупереч вимог ч.2 ст. 306 КПК України, його скарга повинна була розглянута не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження, але до цього часу не розглянута. Зазначені обставини не можуть вселяти довіру до таких суддів.

Дані порушення процесуальних строків, в тому числі суддею ОСОБА_4 , носить системний характер, про що свідчить прийняті суддею ОСОБА_4 ухвали суду від 10 та 21 квітня 2020 року, які він отримав одним листом 04 травня 2020 року. Крім того, 09 червня 2020 року ним нарочно була отримана ухвала від 21 травня 2020 року, якою слідчий суддя ОСОБА_6 , з порушенням строків розгляду скарги, закрив судове провадження на підставі того, що слідчою було надано супровідний лист про направлення йому постанови про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_6 , встановивши факт направлення йому копії постанови про закриття провадження лише 12.05.2020 року, в той час, як постанова про закриття, якщо спиратися на дані зазначені в ухвалах слідчого судді ОСОБА_4 від 10 і 21 квітня 2020 року, датована 11 березня 2020 року. Тобто, між моментом закриття кримінального провадження ( 11.03.2020) і моментом направлення постанови заявнику ( 12.05.2020) ,- пройшло майже два місяці. Отже, на думку заявника, це вказує на очевидну змову слідчих суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зі слідчою Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Отже, заявник вказує, що існують інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 і ними є відсутність в нього набутої в конституційний спосіб правосуб`єктності, та, відповідно, і законних повноважень судді. Крім того, вагомим аргументом є також відсутність правосуб`єктності та чітко визначеної Конституцією України юрисдикції і в установи, від якої він діє згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, на їх запит, не було надано ані копії службового посвідчення, ані копії присяги, ані копії сертифікату про складання відповідного, обов`язкового іспиту у Національній школі суддів України. Даний факт, на думку заявника, не може вселяти довіру до зазначеного судді.

Крім того, слідчий суддя ОСОБА_4 не може діяти від імені Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, оскільки дану установу, без довіреності, може представляти ОСОБА_7 , як керівник цієї установи з 24.04.2014 року.

Також, одним із факторів, який, на думку заявника, викликає сумнів та недовіру не лише до судді, а й до самої установи, є той факт, що суддя ОСОБА_4 не може не знати про загальновідомий акт ліквідації зазначеної юридичної особи відповідним Указом Президента України від 29.12.2017 року №449/2017 « Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів». Тобто, даний суддя працює, представляє і виносить рішення іменем України, представляючи ліквідовану, неконституційну установу.

Також, на думку заявника ОСОБА_3 слідчий суддя ОСОБА_4 не може не знати, що його призначення, переведення на посаду судді здійснено не уповноваженими особами, без належного оформлення.

Також, заявник ОСОБА_3 вказує, що відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Тобто, на думку заявника, з вищенаведеного слід вважати, що рішення, яке має бути винесено за результатом розгляду в даній справі, буде винесено "іменем України" - Іменем офіційно припиненої 01 грудня 1991 року Української РСР, шляхом невиконання постанови ЦВК №60 від 04.12.1991 року, рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 року №6-рп/2005 по справі 1-5/2005, рішення Конституційного суду України №3-зп від 11.07.1997 року у справі №1/1909-97, рішення Конституційного суду України від 30.09.2010 року №20рп /2010 по справі №1-45/2010, висновків Конституційного суду України у його Рішенні від 16.04.2008 року. Таким чином, на думку заявника ОСОБА_3 , ухвалені даним судом рішення за результатами розгляду даної справи, у відсутність офіційних доказів прийняття Конституції України від 28.06.1996 року на Всеукраїнському референдумі Українського народу Самостійної української держави України, є нікчемними, та свідчать про невиконання чинної Конституції України і повалення конституційного ладу шляхом свідомого невиконання : постанови ЦВК №60 від 04.12.1991 року, рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 року №6-рп/2005 по справі 1-5/2005, рішення Конституційного суду України №3-зп від 11.07.1997 року у справі №1/1909-97, рішення Конституційного суду України від 30.09.2010 року №20рп /2010 по справі №1-45/2010.

На підставі викладеного, в світлі невиконання Акту проголошення Незалежності України та інших актів, невведення в дію і не затвердження на Всеукраїнському референдумі чинної Конституції - висловлює свою недовіру даному суду та заявляє про відвід судді ОСОБА_4 в даному провадженні, як особі, що не набула відповідних конституційних повноважень, визначених статтями 127 і 128 Конституції, та не вправі здійснювати судочинство.

Особа, якій заявлено відвід, прокурор, слідчий, повідомлені належним чином про час, дату та місце слухання заяви про відвід, але ж в судове засідання не з`явились.

За вказаних обставин суддею визнано можливим розгляд заяви про відвід у відсутності особи, якій заявлено відвід та інших учасників кримінального провадження.

Заявник ОСОБА_3 під час розгляду підтримав заяву про відвід, з підстав викладених в заяві.

Суд вивчивши матеріали заяви, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

При цьому, перелік обставин, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу визначений ст. 75 КПК України та ст. 76 КПК України і є вичерпаним, а тому виключає можливість їх розширеного тлумачення.

Суд вважає, що доводи викладені в заяві ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 не містять доказів, що вказують на необ`єктивність, упередженість слідчого судді, наявності будь яких інших обставин, які б викликали сумнів у його неупередженості.

Так, дана заява фактично зводиться до незгоди ОСОБА_3 з процесуальними діями, рішеннями слідчого судді при розгляді інших скарг.

Однак, незгода з прийнятими рішеннями судді, його процесуальними діями, відповідно до чинного КПК України, не може бути підставою для відводу слідчому судді, або свідчити про його особисту заінтересованість в результатах провадження, викликати сумнів у його неупередженості при розгляді цієї справи.

Посилання заявника ОСОБА_3 про порушення строку розгляду його скарг по іншим справам, як підстава відводу, судом не приймається, оскільки стосується інших справ, а про ймовірну змову, на думку заявника, зі слідчим суддею ОСОБА_6 та слідчим ОСОБА_8 , це лише його припущенням, а відтак є безпідставними.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність законних повноважень судді у ОСОБА_4 , як підстава відводу, судом не приймається. Так, відповідно до ст. 72 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції Закону від 07.07.2010 року), призначення на посаду судді здійснюється Президентом України в порядку визначеному ст. 66 цього Закону. У відповідності до ст. 73 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції Закону від 28.07.2013 року та в редакції Закону від 01.01.2015 року), переведення судді в межах п`ятирічного строку здійснюється Президентом України .

Відповідно до Указу Президента України від 28.12.2010 року, ОСОБА_4 був призначений на посаду судді строком на п`ять років, потім Указом Президента України від 06.09.2013 переведений спочатку на посаду судді Ленінського районного суду м.Луганська, а потім Указом Президента України від 14.02.2015 року на посаду судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Відповідно до ч.5 ст.126, ч.1 ст.128 та п.п.2 п.16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України Указом Президента України від 28.09.2017 року призначений на посаду судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що суддя ОСОБА_4 здійснює свої повноваження відповідно до вимог Конституції України та чинного законодавства, а тому доводи заявника ОСОБА_3 , в цій частині є безпідставними.

Крім того, відповідно до ст. 52 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Тобто, професійні судді виконують конституційну функцію здійснення правосуддя, чим і обумовлений їх спеціальний правовий статус, а посвідченням судді за необхідності підтверджуються повноваження його власника в ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя й не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у порядку, встановленому законом, а тому доводи ОСОБА_3 в цій частині, як підстава відводу при розгляді скарги, також не приймається.

Також, частиною другою статті 125 Конституції України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Гарантії судді у разі реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду закріплені статтями 53, 82 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд утворюється і ліквідовується законом. Проект закону про утворення чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.

Частиною 1 ст.21 Закону визначено, що місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районних в містах або у місті, або у районі ( районах) і місті ( містах).

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Відповідно до ч.6 ст.147 вказаного Закону повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду не було.

Крім того, судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначеного кола правовідносин, направлена розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства.

При цьому, відповідно до чинного законодавства, кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належить до його компетенції, на основі принципу верховенства права.

Суддя ОСОБА_4 є слідчим суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, а відтак розгляд скарг в порядку ст. 303КПК України на дії/ бездіяльність слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області належить до його повноважень.

Таким чином, твердження заявника ОСОБА_3 про відсутність повноважень у слідчого судді ОСОБА_4 та взагалі компетентного суду, як підстава відводу, судом не приймається.

Посилання заявника про відсутність у судді ОСОБА_4 повноважень діяти від імені Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська без належної довіреності, не приймається, оскільки відповідно до змісту ст. 244 ЦК України , довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

При цьому, відповідно до чинного законодавства, професійні судді виконують конституційну функцію здійснення правосуддя, а не представництво, в зв`язку чим доводи ОСОБА_3 про необхідність мати довіреність суддям під час здійснення правосуддя, як підстава відводу, також судом не приймається.

Посилання заявника, про те, що ухвалення судових рішень слідчим суддею ОСОБА_4 Іменем України є, на його думку, нікчемним, судом як підстава відводу не приймається, оскільки відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються саме іменем України, а тому дані доводи ОСОБА_3 , в цій частині, є безпідставними.

Доводи заявника про відвід всьому Бабушкінському районному суду м.Дніпроперовська судом не приймається, оскільки це не передбачено чинним законодавством, а тому є безпідставним.

За таких обставин суд вважає, що заявлений ОСОБА_3 відвід слідчому судді ОСОБА_4 не містить даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, а відтак задоволенню не підлягає, в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.75,76,80,81 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бабушкінського

районного суду

м.Дніпропетровська ОСОБА_1