Єдиний унікальний номер судової справи 201/7180/20
Номер провадження 1-кп/201/1389/2020
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 21 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000428 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 21 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000428 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2020 року призначено підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом на 13 серпня 2020 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_3 13 серпня 2020 року подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках кримінального провадження, відомості про яке 21 лютого 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000428, строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а тому є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду через можливість призначення суворого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки дотепер не встановлено предмети, якими потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження і які обвинувачений може знищити, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані в суді з метою змусити відмовитися від заяви та показів, на що вказують і ті обставини, що ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 проживають у сусідніх будинках, і обвинувачений особисто знайомий з багатьма особами з кола спілкування ОСОБА_6 , незаконно впливати на експертів та спеціалістів, висновки яких за результатами проведених експертиз в суді не досліджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, шляхом вільного спілкування із особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення та корегувати їх дії, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 , є недоцільним, оскільки не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просила клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність законних підстав для продовження такого запобіжного заходу у зв`язку із зміною раніше повідомленої підозри в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 та обставин злочину, та, у свою чергу, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав подане його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання у повному обсязі. При цьому, зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та стверджував, що не спричиняв потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 вказано, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому частиною 4 цієї статті визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

В подальшому під час досудового розслідування за клопотанням слідчого ОСОБА_7 за погодженням із прокурором ОСОБА_8 застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був тричі продовжений 16 квітня 2020 року, 21 травня 2020 року, 13 липня 2020 року.

При цьому, виходячи з наданих до клопотання копій судових рішень про застосування та продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, такі рішення слідчим суддею ухвалювалися за наявності повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Далі, виходячи з обвинувального акту та наданої стороною захисту копії повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 31 липня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_5 змінено раніше повідомлену підозру з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином і за яке законом передбачене покарання, у тому числі, і у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.

Попри це, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, окрім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як слідує з клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, остання посилалася на наявність передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків можливих спроб ОСОБА_5 переховуватися від суду через можливість призначення суворого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, предмети, якими потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження і які дотепер не встановлені і які обвинувачений може знищити, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані в суді з метою змусити відмовитися від заяви та показів, на що вказують і ті обставини, що ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 проживають у сусідніх будинках, і обвинувачений особисто знайомий з багатьма особами з кола спілкування ОСОБА_6 , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, шляхом вільного спілкування із особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення та корегувати їх дії, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, з клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 раніше не судимий.

Водночас, у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 , який після зміни раніше повідомленої підозри 31 липня 2020 року, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що є нетяжким злочином, взагалі відсутні будь-які обґрунтування стосовно наявності таких обов`язкових обставин, які прокурор відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, окрім передбачених ст. 177 КПК України підстав, зобов`язаний довести, зокрема, те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Не доведена прокурором наявність таких обов`язкових підстав і під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, остання лише висказала припущення, що у ОСОБА_5 під час затримання в порядку ст. 208 КПК України була наявна сумка з особистими речами і документами, у тому, числі, що посвідчують його особу паспорт, військовий квиток тощо, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить, що останній планував переховуватися від органу досудового розслідування.

Проте, жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або повідомлений про підозру у вчиненні іншого злочину, прокурором на наведено і не надано.

Тож, така позиція сторони обвинувачення, яка спочатку погоджує повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з особливо тяжкого злочину за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на нетяжкий за ч. 1 ст. 122 КК України з подальшим зверненням до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, видається непослідовною та такою, що грубо суперечить вимогам кримінального процесуального закону та свідчить, або про непрофесійний підхід прокурора до складання процесуальних документів та нерозуміння вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, в яких чітко регламентовані підстави застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно раніше не судимих осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, за який передбачено покарання до 5 років позбавлення волі, або про намагання всупереч вимогам закону дезорієнтувати суд з метою перекласти відповідальність по суті за незаконне тримання під вартою ОСОБА_5 , адже пропонуючи продовжити раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у непередбачений діючим законодавством спосіб, вочевидь, є підтвердженням наведеного.

Разом із цим, оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватись від суду та незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, які ще не допитані в суді, не зменшилися на час розгляду клопотання і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

При цьому, судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проживає за місцем своє реєстрації, офіційно не працевлаштований, був відрахований з навчального закладу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Лазаряна у зв`язку із неуспішністю.

Окрім того, на підтвердження наявності передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_5 проживає у сусідньому будинку із будинком, де мешкає потерпіла та обізнаний про анкетні дані та місце проживання свідків, при цьому, слід враховувати і зайняту обвинуваченим позицію під час розгляду клопотання, який серед іншого вказав, що не визнає факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а, отже ці обставини у сукупності свідчать про можливі спроби ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вплинути на неповнолітню ОСОБА_11 , а також осіб з кола спілкування останньої та свідків у даному кримінальному провадженні.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_5 переховуватись від суду та незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Водночас, суд не може погодитися із обґрунтуваннями прокурора стосовно продовження існування наведених у клопотанні ризиків можливих спроб ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, предмети, якими потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження і які обвинувачений, перебуваючи на волі, може знищити, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, шляхом вільного спілкування із особами, причетними до вчинення вказаного кримінального правопорушення та корегувати їх дії, які у контексті погодження прокурором зміни раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України та відсутності в обвинувальному акті відомостей щодо вчинення інкримінованого злочину, зокрема, спричинення тілесних ушкоджень за допомогою предметів та у групі осіб, видаються недоречними.

Поряд із цим, суд вважає недоведеним під час розгляду клопотання наявність ризику визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, з підстав його необґрунтованості та відсутності будь-яких достатніх доказів на підтвердження його існування.

Водночас, ураховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, ризиків можливих спроб останнього переховуватись від суду та незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, а також оцінивши сукупність встановлених обставин, наведених вище, на підставі ч. 4 ст. 194 КПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на переконання суду, здатний запобігти існуючим ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у цілодобовій забороні підозрюваному ОСОБА_5 залишати житло за адресом: АДРЕСА_2 , де останній зареєстрований, при цьому, є доцільним покласти на останнього передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно обвинуваченого;

цілодобово не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду; утримуватися від спілкування із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_6 та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

При цьому, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Датою закінчення дії цієї ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого до ОСОБА_5 слід вважати 11 жовтня 2020 року.

Відповідно до вимог ч. 3 п. 1 ст. 202 КПК України ОСОБА_5 підлягає негайному доставленню до його місця проживання за адресом: АДРЕСА_2 , де має бути звільнений з-під варти.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України, виконання ухвали про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту необхідно покласти на Соборне ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за місцем проживання обвинуваченого.

Копію ухвали необхідно направити до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_5 та зобов`язати повідомити Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська про постановку на облік обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, суд виходить з наступного.

Так, в обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_4 посилається на те, що на даний час, після зміни раніше повідомленої підозри його підзахисному в частині кваліфікації та обставин інкримінованого злочину, з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, а тому відпали законні підстави для застосування до останнього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

При цьому, вказав, що прокурором не доведено, що його підзахисний раніше судимий, переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, його розшукують компетентні органи іноземної держави.

За наведених обставин, вважав необхідним змінити раніше застосований до його підзахисного запобіжний захід у виді тримання під вартою та особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав подане його захисником ОСОБА_4 клопотання у повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту та просила задовольнити подане нею клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наведених у ньому підстав.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, оцінюючи наведені стороною захисту обґрунтування, слід зазначити, що захисником не наведено жодних об`єктивних та достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, окрім посилань на відсутність законних підстав тримати ОСОБА_5 під вартою після зміни підозри на нетяжкий злочин, що в окремості не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, яке, на переконання суду, не зможе запобігти існуючим ризикам, визнаним судом доведеними, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а відтак, клопотання не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду за наданим суду обвинувальним актом суд виходить з наступного.

Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник висловили думки про можливість призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акту.

Під час підготовчого судового засідання не були встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Вислухавши думки учасників судового провадження, суд, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту, судовий розгляд здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за участю учасників кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 183-184, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд,
постановив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 11 жовтня 2020 року.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , де останній зареєстрований.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження відносно обвинуваченого;

- цілодобово не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_6 та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , є 11 жовтня 2020 року.

Відповідно до вимог ч. 3 п. 1 ст. 202 КПК України негайно доставити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та звільнити з-під варти.

Виконання ухвали про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на Соборне ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_5 , про постановку на облік останнього повідомити Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 21 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000428 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Судовий розгляд призначити у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 20 серпня 2020 року об 12 годині 30 хвилин.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду в частині відмови у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 15 годині 30 хвилин 14 серпня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1