У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчої СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання від 11.12.2020 року-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 звернулася в суд із скаргою на постанову слідчої СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання від 11.12.2020 року.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що на її клопотання від 10.12.2020 року в порядку ст.55 КПК України слідчою СВ Франківського ВП ГУНПУ Львівській області ОСОБА_5 винесено постанову від 11.12.2020 року про відмову у задоволенні клопотання. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав, що остання винесена з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Просить скаргу задоволити.

Представник скаржника - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав, дав аналогічні пояснення наведених в скарзі. Просить скаргу задоволити.

Прокурор та слідча в судове засідання не з`явилися, хоча належно повідомлені про день, час та місце слухання справи, відповідно до ст.306 ч.3 КПК України вважаю за можливе скаргу розглядати у їх відсутності.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 дослідивши матеріали скарги та подані документи до скарги в їх сукупності, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді, визначено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Судом встановлено, що СВ Франківським відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області розслідується кримінальне провадження № 0001721 від 28.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_4 звернулась до слідчої СВ Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області ОСОБА_5 з клопотанням, в якому просить у відповідності до вимог ст.55 КПК України визнати її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчої СВ Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 11.12.2020 року відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.

Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Щодо вимоги заявника про визнання бездіяльності слідчої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001721 від 28.11.2020 року та зобов`язати її вжити процесуальні дій відповідно до ст.55 КПК України щодо залучення ОСОБА_4 , як потерпілої особи у вказаному кримінальному провадженні слід зазначити, що КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Відтак, слідчий при винесенні оскаржуваної постанови від 11.12.2020 року зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний час не встановлено обставин, що ОСОБА_4 було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Так, із змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено, таким чином, слідчим не було проведено всіх слідчих дій на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_4 будь-якої шкоди, й не виключається до закінчення досудового розслідування зібрання доказів на підтвердження спричинення її моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок слідчого про те, що скаржнику не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про відмову у визнанні потерпілим скасуванню.

Разом з тим, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілою з моменту подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілою кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілою процесуальні права ОСОБА_4 як потерпілої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчої СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0001721 від 28.11.2020 за ч. 2 ст. 384 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1