печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6646/17-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
законного представника - ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури №7 м. Києва ОСОБА_13 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку у кримінальному провадженні № 0001853 від 18 жовтня 2015 року
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, не одруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,-
В С Т А Н О В И В :
17.10.2015 приблизно о 13.00, ОСОБА_12 знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованої неподалік станції метро «Дарниця» КП «Київський метрополітен», знайшов та підібрав поліетиленовий пакет, в якому знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, а саме наркотичний засіб «канабіс», тим самим умисно незаконно придбав для особистого вживання без мети збуту наркотичний засіб, який він поклав до правої внутрішньої кишені куртки, в яку він був одягнений, де став незаконно зберігати наркотичний засіб без мети збуту.
В подальшому, 17.10.2015 ОСОБА_12 , незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб, переніс його до станції метро «Дарниця» КП «Київський метрополітен» та скориставшись послугами київського метрополітену незаконно перевіз наркотичний засіб до станції метро «Майдан Незалежності» КП «Київський метрополітен», де працівником поліції його було запрошено до службового приміщення розташованого на вказаній станції метро, де в присутності двох понятих чоловічої статі, під час проведення поверхневого огляду одягу та речей ОСОБА_12 виявлено та вилучено із правої внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_12 , поліетиленовий пакет, в якому знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, а саме наркотичний засіб - «канабіс».
Згідно висновку № 3268х від 05.11.2015 року надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору - особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину, становить 6,0 г.
Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 "Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, Список № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено в «Таблиці І », є особливо небезпечним наркотичним засобом.
Таким чином, ОСОБА_12 своїми умисними діями вчинив незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу без мети збуту, тобто вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №41 від 18.01.2017 рокц, ОСОБА_12 страждав під час скоєння інкримінованих йому правопорушень та на момент складання висновку на шизоафектний розлад у стані неповної ремісії. ОСОБА_12 під час скоєння інкримінованих йому дій та на момент складання висновку міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, але неповною мірою. Відтак, ОСОБА_12 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клінічних ознак наркотичної залежності у ОСОБА_12 не виявлено. У нього має місце епізодичне вживання наркотичних речовин. Лікування від наркотичної залежності ОСОБА_12 не потребує.
06.02.2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 м. Києва ОСОБА_13 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_12 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на те, що під час скоєння інкримінованих йому правопорушень страждав на шизоафектний розлад у стані неповної ремісії, що істотно вплинуло на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В судовому засіданні прокурор просила клопотання задовольнити.
Захисник, законний представник та обвинувачений ОСОБА_12 проти задоволення клопотання не заперечували.
Розглядаючи питання застосування до ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.
Враховуючи досліджені судом обставини справи та докази, а також наявність у ОСОБА_12 захворювання шизоафектного розладу у стані неповної ремісії, що підтверджується вищевказаним висновком експерта - суд прийшов до висновку, що ОСОБА_12 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, але неповною мірою - отже ОСОБА_12 перебував у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України ОСОБА_12 не підлягає кримінальній відповідальності.
Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищевказане, а також висновок судово-психіатричного експерта № 41 від 18.01.2017 року суд вважає, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_12 (небезпечність для себе та інших осіб) є незначною.
У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п.39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК ; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК.
З огляду на викладене та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_12 , що можливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання ОСОБА_12 які, на переконання суду, мають вираз у його подальшому перебуванні в колі його родини, а також враховуючи те, що таке лікування може бути надано на умовах надання амбулаторної психіатричної допомоги.
Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті внесеного клопотання, суд, керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 512, 513 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речовий доказ, а саме: канабіс, масою 6.0 г, що передано на зберігання в камеру схову речових доказів управління поліції в метрополітені ГУ Національної поліції в м. Києві - залишити зберігати там же.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1