ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2147/20 Справа № 204/3184/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000576, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середно-спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору.
Так, прокурор в скарзі зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд першої інстанції при постановленні ухвали вказав формальні підстави повернення прокурору обвинувального акту, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, він містить відомості щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення

Слідчий в обвинувальному акті зазначив конкретний опис поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , спосіб, в який він вирішив вчинити кримінальне правопорушення, корисливий мотив його злочинної діяльності, його кінцеву мету і вину у формі прямого умислу, а у подальшому, після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, факт вчинення якого прокурор вважає доведеним.

Отже, висновок суду про невідповідність складення обвинувального акту згідно вимог КПК України, на думку сторони обвинувачення, є безпідставним та суперечить вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України було повернуто прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що при складанні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 , ані слідчим слідчого відділу Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , ані прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , не було дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства України, оскільки викладене у розглядуваному акті формулювання обвинувачення є неконкретним, суперечить завданням і засадам кримінального процесуального закону та уявляється незрозумілим, що у свою чергу позбавляє суд у разі відання обвинуваченого до суду можливості роз`яснити останньому суть обвинувачення, адже означений акт не містить, зокрема визначених законом обов`язкових відомостей про об`єктивну та суб`єктивну сторони інкримінованого вказаному обвинуваченому протиправного діяння за певними кваліфікуючими ознаками (форму вини: прямий чи непрямий умисел).

Диспозицією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, кримінальну відповідальність передбачено за незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту із певними, виписаними у цій нормі закону, кваліфікуючими ознаками. Тобто, ця норма закону є бланкетною, що зобов`язувало орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначати як конкретні норми законодавства щодо правила обігу наркотичних засобів в Україні і, які були порушені обвинуваченим, так і норми законодавства, на підставі яких зроблено висновок про те, що розміри виявлених та вилученої у нього психотропної речовини дають підстави для кваліфікації його дій саме як кримінальне правопорушення, а не як адміністративний проступок, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 44 КУпАП.

Проте в обвинувальному акті дані про це відсутні, чим, на думку суду першої інстанції, було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акта, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому відсутнє посилання на те, що розміри виявлених та вилучених у обвинуваченого психотропної речовини дають підстави для кваліфікації його дій саме як кримінальне правопорушення, а не як адміністративний проступок, є обгрунтованим, оскільки відсутнє посилання на норми законодавства щодо правила обігу наркотичних засобів в Україні і, які були порушені обвинуваченим, так і норми законодавства, на підставі яких зроблено висновок про те, що розміри виявлених та вилученої у обвинуваченого психотропної речовини дають підстави для кваліфікації його дій саме як кримінальне правопорушення.
Разом з цим висновки суду щодо повернення обвинувального акта прокурору з підстав відсутності у ньому посилання на форму вини, а саме з прямим чи непрямим умислом діяв обвинувачений ОСОБА_7 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ст.23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
За положеннями п.2 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , в якості форми вини, відображений - умисел.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про повернення обвинувального акту - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4