Дата документу 16.12.2020 Справа № 335/2327/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1309/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/2327/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який офіційно не одружений та не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу 89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2021 року включно, з визначенням застави в сумі 169 440 гривень та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, домашнього арешту або залишити обраний запобіжний захід та зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні або є низькими.

Так, апелянт вважає, що з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 , а саме, наявності низки хронічних захворювань, а також наявності постійного місця проживання разом зі своєю матір`ю-пенсіонеркою, знаходження на утриманні малолітньої дитини, відсутності притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності, неперебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога, відсутні жодні підстави для твердження про наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, а також відсутні ризики знищення підозрюваним доказів у провадженні та незаконного впливу на свідків, так як особисті документи та майно потерпілих тощо були вилучені під час проведення слідчих дій, а свідки у провадженні вже допитані.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, вислухавши підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 30 серпня 2019 року органом досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000356 дані про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

26 листопада 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

26 листопада 2020 року старший слідчий СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотаннямпро застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2021 року включно, з визначенням застави в сумі 169 440 гривень та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора та захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти злочини, впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється, зокрема у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Отже, наразі існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих і свідків у даному кримінальному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 обізнаний про місце проживання даних осіб.

Крім того, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілих і свідків, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю двох попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який,оскільки ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав та підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, тобто, на переконання апеляційного суду, останній може вчинити дії, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, на думку колегії суддів, існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій, та ці ризики виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини, постійного місця проживання, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, всупереч доводам апелянта, не можуть бути підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Що стосується тверджень захисника про наявність у підозрюваного тяжких захворювань, то матеріали судового провадження не містять даних, які б вказували на суттєве погіршення здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 та неможливість його утримання під вартою у зв`язку з цим, а тому колегія суддів не вважає це підставою для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника, зокрема про те, що:

- відсутні дані про притягнення підозрюваного до адміністративної чи кримінальної відповідальності;

- відсутні жодні підстави для твердження про наявність ризиків переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, а також відсутні ризики знищення підозрюваним доказів у провадженні та незаконного впливу на свідків, так як особисті документи та майно потерпілих тощо були вилучені під час проведення слідчих дій, а свідки у провадженні вже допитані.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Що стосується розміру застави, визначеного слідчим суддею, то колегія суддів вважає, що слідчим суддею було враховано тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , вид і розмір покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, підозру у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб, роль останнього у вчиненні цих злочинів, розмір заподіяних кримінальним правопорушенням матеріальних збитків, сімейний та майновий стан підозрюваного. Колегія суддів також вважає, що застава у визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для тяжких злочинів межах, яка у грошовому вираженні становить 169 440 грн., була мотивовано визнана слідчим суддею такою, яка не буде заздалегідь непомірною для підозрюваного та не призведе до неможливості виконання застави, з огляду на майновий стан підозрюваного.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також вважає, що, правильно застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, обґрунтовано визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 січня 2021 року включно, з визначенням застави в сумі 169 440 гривень та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: