Справа № 522/9095/18
Провадження № 1-кп/522/110/20
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
19 листопада 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса питання про доцільність продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002667 від 08.05.2018 року щодо обвинувачених:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Верхя Петрівця, Сторожинецького району, Чернівецької області, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, офіційно не працює, без реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимий,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Валєнтіївка, Ширяївського району, Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працює, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_5 ,
обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
в с т а н о в и в:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 0002667 від 08.05.2018 року стосовно ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою, з тих підстав, що ризики, з метою уникнення яких, щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зменшились.
Захисники та обвинувачені заперечили проти продовження строку тримання під вартою.
Суд, розглянувши дане питання, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про наступне.
Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Як встановлено під час судового засідання, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КПК України, відповідальність за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.
При цьому суд вважає, що таке продовження даного запобіжного заходу обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
На даний час, ризики що ОСОБА_3 , може вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки останній, офіційно не працює тобто відсутні джерела доходу, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, після відбування покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про небажання стати особи на шлях виправлення, що свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.
Як вбачається існують ризики, та обставини у відповідності до ст. 178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_3 , процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам незаконно впливати на свідків, оскільки свідки ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому продовження відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Також ризики, що ОСОБА_4 , може вчинити дії вказані в п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки останній, офіційно не працює тобто відсутні джерела доходу, будучи засудженим Ширяївським райсудом Одеської області за вчинення корисливого злочину, проти власності, обвинувачується у вчиненні нового корисливого кримінального правопорушення, що свідчить про небажання стати особи на шлях виправлення, що свідчить про можливість вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій суд також враховує положення ст. 9 Конституції України, та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких тривале тримання під вартою обвинуваченого може бути виправданим у зазначеній справі, так як є специфічні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до свободи особи (рішення Європейського суду «W. v/ Switherlandjudgement» of 26 January 1993. SeriesAno.254-A, p.15, §30).
Як вбачається існують ризики, та обставини у відповідності до ст. 178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_4 , процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вказаним спробам незаконно впливати на свідків, оскільки свідки ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому продовження відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
На підставі наданих матеріалів, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім цього, зважаючи на положення Кримінального процесуального кодексу, суд вважає за можливе раніше визначений розмір застави - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 331, 372, 132, 176-178, 182-183, 193-194, 196-197 КПК України, суд
у х в а л и в:
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17.01.2021 року.
Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17.01.2021 року.
Раніше визначений розмір застави залишити без змін.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» МЮ України - для відома.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя:
19.11.2020