Справа № 740/3398/20
Провадження № 1-кп/740/132/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 рокум. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
- прокурора ОСОБА_3 ,
- обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
- захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням:
- ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України;
- ОСОБА_5 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України;
- ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України;
- ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України;
- ОСОБА_8 за ч. 2, 3 ст. 307 КК України;
- ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України,
установив:
У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області з 11 серпня 2020 року перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 серпня 2020 року продовжено до 16 жовтня 2020 року дію обраних на досудовому розслідуванні запобіжних заходів: стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою; стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби з покладеними на них обов`язками; продовжено дію обов`язків обвинуваченому ОСОБА_8 ; ОСОБА_5 тимчасово залишено у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» на час судового розгляду кримінального провадження.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2020 року призначено судовий розгляд указаного кримінального провадження на 09 вересня 2020 року, який у подальшому відкладено на 06 жовтня 2020 року та продовжено дію запобіжних заходів стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до 15 грудня 2020 року, а 12 жовтня 2020 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 до 15 грудня 2020 року. Судовий розгляд кримінального провадження відкладено на 12 листопада, в подальшому на 25 листопада та 08 грудня 2020 року.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року продовжено строк дії запобіжних заходів у виді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , продовжено строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків та змінено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Судовий розгляд кримінального провадження відкладено на 10-00 год. 14 грудня 2020 року.
14 грудня 2020 року судовий розгляд кримінального провадження відкладено на 10-30 год. 06 січня 2021 року, а в подальшому на 10-00 год. 04 лютого 2021 року.
03 лютого 2021 року до суду надійшли клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та просила їх задовольнити.
Зокрема, прокурор зазначила, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які санкціями статей кримінального закону передбачена безальтернативна відповідальність у вигляді позбавлення волі.
Необхідність продовження дії запобіжних заходів обумовлена забезпеченням належної процесуальної поведінки обвинувачених та з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зникли та не зменшились.
Строк запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необхідно продовжити, оскільки, усвідомлюючи вид та міру покарання, обвинувачені зможуть всіма можливими засобами намагатися уникнути кримінальної відповідальності за інкриміноване діяння, у тому числі шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та впливати на свідків, а також вчинити інше тяжке правопорушення, у тому числі пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів. З огляду на наявні у кримінальному провадженні ризики, інший (більш м`який) запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими.
Стосовно зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, то прокурор ОСОБА_3 зазначила, що він обвинувачується у злочинній діяльності в організації, організації злочинної діяльності інших осіб.
Обгрунтовуючи передбачені ст. 177 КПК України ризики, прокурор ОСОБА_3 пояснила, що в матеріалах кримінального провадження наявні протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 , в якому зазначено, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_4 , після якого батькам ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження. Крім того, в протоколі допиту свідка ОСОБА_18 указано, що йому відомі обставини протиправної діяльності ОСОБА_4 , вони перебували з ним у дружніх відносинах, однак восени 2018 року, коли свідок вирішив не підтримувати будь-які зв`язки з ОСОБА_4 , той погрожуючи зброєю, спричинив тілесні ушкодження та утримував його у приміщенні квартири. При цьому свідок ОСОБА_18 допитувався на досудовому розслідуванні. Потерпілі до правоохоронних органів не зверталися, оскільки побоювалися за власне життя та здоров`я. Указані факти підтверджують обґрунтованість ризику впливу на свідків та обвинувачених, які ще не допитувалися судом.
Під час розгляду 08 грудня 2020 року клопотання про продовження строку тримання під вартою стороною захисту надано суду характеризуючі матеріали стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , які враховані судом при прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу. Зокрема, надано довідку-характеристику з місця роботи обвинуваченого ПП «Форест Груп Компанi», але на запит прокурора отримано інформацію, відповідно до якої в ГУ ДПС у Чернігівській областi за період з 04 вересня 2018 року по 01 квітня 2020 року інформація про нарахування доходу ОСОБА_4 за трудовим або цивільно-трудовим договором вiдсутня. Крім того, у ГУ ПФУ в Чернігівській областi також відсутні відомості про страховий стаж, заробітну плату та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат ОСОБА_4 . Хоч у запиті і допущено помилку, але інформацію надано по особі, а не по підприємству, при цьому по особі взагалі немає надходжень. Отже, надана стороною захисту довідка щодо працевлаштування обвинуваченого не відповідає дійсності, є штучним доказом, що свідчить про те, що обвинувачений може перешкоджати встановленню істини у справі. У зв`язку з цим внесені відповідні відомості до ЄРДР за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не працевлаштований, учинив кримінальне правопорушення під час незнятої судимості. Згідно з довідкою про судимість ОСОБА_4 раніше судимий 25 червня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ст. 70 КК України 2001 року на строк 7 poків позбавлення волі з конфіскацією майна; 13 березня 2013 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 piк 7 місяців 19 днів, тобто інкриміновані злочини він учиняв у період непогашеної в установленому законом порядку судимості.
Прокурор ОСОБА_3 звернула увагу на антисоціальний характер та суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, практику Європейського суду з прав людини та вважала, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Посилаючись на ст. 183 КПК України, прокурор просила не визначати розмір застави.
На підтвердження своїх доводів прокурор ОСОБА_3 надала суду наступні матеріали:
-довідку № про судимості ОСОБА_4 ;
-витяг з ЄРДР про наявність кримінального провадження № 0000001, внесеного 04 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України;
-відповідь Головного управління ПФУ в Чернігівській області про відсутність відомостей в базі страхувальників підприємства з кодом та відомостей стосовно ОСОБА_4 як застрахованої особи;
-відповідь Головного управління ДПС у Чернігівській області про відсутність інформації про нарахування доходу ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за трудовим або цивільно-трудовим договором.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що був працевлаштований у м. Чернігові, ні на кого впливати він не буде.
Захисник ОСОБА_12 зауважила, що зазначені прокурором обставини не свідчать про об`єктивне існування ризиків, враховуючи, що протягом перебування під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_4 не допустив жодних порушень, належно виконував обов`язки, не ухилявся від їх виконання. Стосовно впливу на обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_18 , то ці обставини нічим не доведені, не зафіксовано факту нанесення ушкодження, більше того, цей свідок не заявлений для допиту. Щодо довідки пояснила, що її видав роботодавець за зверненням дружини обвинуваченого, і згідно з цією довідкою обвинувачений працевлаштований; стосовно сплати чи несплати страхових внесків, то це компетенція роботодавця, а не працівника, який взагалі може й не знати про сплату цих внесків роботодавцем. Доказів щодо повної несплати страхових внесків, наприклад довідки ОК-5, прокурор не надав. Указаної довідки про працевлаштування обвинувачений не фальсифікував та не має відношення до її видачі й отримання, оскільки на час подання її до суду він перебував під вартою. Разом з цим у запиті прокурора допущена помилка в коді, а тому і надано таку відповідь. Згідно з інформацією з реєстру страхувальників підприємство зареєстроване у 2013 році. Довідка про працевлаштування обвинуваченого це один із факторів, а не єдиний, який оцінювався судом під час зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Щодо ризиків і процесуальної поведінки обвинуваченого нічого не змінилося. Посилаючись на вказане, вважала, що наявність ризиків прокурором не доведена, як і не доведено того, що більш м`який запобіжий захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_12 зазначила, що обвинувачений на цей час перебуває під цілодобовим домашнім арештом, не працевлаштований і не отримує прибутку, у той час, як на його утриманні двоє неповнолітніх дітей і мати, а тому він має потребу працювати. У зв`язку з цим заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби, що, на її думку, не буде перешкоджати виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Захисник ОСОБА_11 підтримав захисника ОСОБА_12 та зауважив, що прокурор зазначив у клопотанні ті ж самі ризики під копірку, що і в попередньому клопотанні, нічого не змінилося, нових пояснень не з`явилося. Обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю сім`єю, має на утриманні двох неповнолітніх дітей і матір, паспорти здав органу досудового розслідування. За весь час перебування під домашнім арештом, з браслетом, він не допускав жодних порушень, належно виконував покладені на нього обов`язки. Довідка про працевлаштування обвинуваченого надана його цивільною дружиною, він на той час перебував під вартою, і факту фальсифікації довідки не встановлено, до цього часу нікого не допитано. Разом з цим під час тримання під вартою в нього загострилися хронічні хвороби, погіршився стан здоров`я і він потребує лікування. А тому просив змінити цілодобовий домашній арешт на арешт у нічний час доби. Крім цього, подав клопотання про надання дозволу на відвідування Чернігівської обласної лікарні для надання комплексної медичної допомоги.
Захисник ОСОБА_10 підтримала свого підзахисного, інших його захисників, указала на відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, зокрема, впливу на будь-кого, а також наявність в обвинуваченого утриманців, необхідність його соціалізації, а тому вважала за необхідне змінити запобіжний захід на більш м`який.
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_15 заперечили проти задоволення клопотання, посилаючись на недоведеність, відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, а також належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_17 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність, просили змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_16 проти задоволення клопотання заперечили, просили відмовити в його задоволенні, вказуючи на необґрунтованість та недоведеність.
Заслухавши учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У ст. 17 КПК України закріплена презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, передбачено, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5).
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Більше того, ЄСПЛ через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.
Відповідно до приписів п. 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи («Гаважук проти України», «Мурукін проти України», «Буряга проти України», «Фельдман проти України»).
Тримання під вартою відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети (Ladent v. Poland, Ambruszkiewicz v. Poland, «Хайредінов проти України).
Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи (X. v. Finland).
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами.
У рішеннях у справах «Мамедова проти Росії» та «Ковязін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що характер та тяжкість правопорушень можуть відігравати певну роль у виборі запобіжного заходу, але виключно на початкових етапах розслідування, натомість потреба у подальшому обмеженні свободи не може оцінюватись абстрактно і бути обґрунтована виключно тяжкістю інкримінованого злочину чи суворістю майбутнього вироку.
Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на тримання під вартою не містить переконливого обґрунтування щодо доцільності його застосування та наявність в обвинуваченого наміру перешкоджати ходу кримінального провадження в такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Доводи клопотання прокурора частково підтверджують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, однак у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для повторного застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу. При цьому суд ураховує, що обвинувачений не порушував умов зміненого 08 грудня 2020 року ухвалою суду запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, на кожне судове засідання з`являвся.
Посилання прокурора на відсутність достовірних відомостей перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з підприємством не впливає на висновки суду стосовно зміненого обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт та не свідчить про те, що за умови відсутності такого доказу (довідка про працевлаштування обвинуваченого), результат розгляду клопотання був би інший.
У судовому засіданні 08 грудня 2020 року під час розгляду клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд урахував не тільки відомості з указаної довідки, а й інші надані стороною захисту докази, які в сукупності з урахуванням тривалості часу перебування обвинуваченого під вартою, на думку суду, свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за постійним місцем проживання обвинуваченого, де він до свого затримання проживав зі своєю сім`єю цивільною дружиною та двома неповнолітніми дітьми.
Факту фальсифікації указаної довідки про працевлаштування обвинуваченого на цей час не доведено, більше того, цю довідку не надавав суду особисто обвинувачений ОСОБА_4 , оскільки він до 08 грудня 2020 року перебував під вартою, а тому твердження прокурора стосовно його схильності створювати штучні докази є сумнівними.
Отже, проаналізувавши матеріали справи, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою та вважає за можливе продовжити дію цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 із застосуванням електронних засобів контролю.
Під час розгляду клопотання встановлено, що виключних обставин для тримання обвинуваченого під вартою немає, оскільки відомостей, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні прокурора не вказано та в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину та відомостями про особу обвинуваченого не можуть слугувати підставами для тримання його під вартою.
Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю суд вважає пропорційним наявним у кримінальному провадженні ризикам з урахуванням особи обвинуваченого та забезпечить належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Доводи прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтверджені належними та об`єктивними відомостями і прокурором у судовому засіданні не доведені.
Враховуючи те, що прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому дію цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з чим клопотання прокурора про зміну заобіжного заходу на взяття під варту підлягає залишенню без задоволення.
Разом з цим суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю на домашній арешт у нічний час доби з огляду на наявні у кримінальному провадженні ризики в сукупності з тяжкістю злочину та відомостями про особу обвинуваченого. А тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби.
Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не свідчить про наявність перешкод в отриманні невідкладної медичної допомоги у разі необхідності. Сторона захисту не довела необхідності звернення за отриманням обвинуваченим комплексної медичної допомоги за вказаним у клопотанні графіком три рази на тиждень з 7-00 до 15-00 год., а також погіршення стану здоров`я обвинуваченого під час перебування під вартою та появу або загострення в нього захворювань; наданий витяг з амбулаторної картки хворого ОСОБА_4 за підписом завідувача Чернігівської міської медичної частини ОСОБА_19 таких відомостей не містить.
За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 про надання дозволу на відвідування Чернігівської обласної лікарні для надання комплексної медичної допомоги.
Запобіжні заходи у виді домашнього арешту в нічний час доби, застосовані до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також покладені на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки слід залишити незмінними з урахуванням наявності на цей час ризиків, які не зменшилися та не зникли, відповідають особам обвинувачених, є пропорційними порівняно з поставленою метою їх обрання, а також достатніми для забезпечення належної поведінки обвинувачених. Підстав для зміни або скасування запобіжних заходів стосовно цих обвинувачених суд на цей час не вбачає.
З огляду на вказане, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також продовження строку дії покладених обов`язків стосовно ОСОБА_8 слід задовольнити.
Керуючись ст. 2, 28, 315, 323, 324, 331 КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби залишити без задоволення.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням надання невідкладної медичної допомоги та можливістю в разі необхідності відвідання лікувальних закладів, та дію обов`язків, визначених ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 грудня 2020 року, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись з м. Чернігова без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими в указанному кримінальному провадженні; здати на зберігання до органів поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю строком на 60 діб до 04 квітня 2021 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 про надання дозволу на відвідування Чернігівської обласної лікарні для надання комплексної медичної допомоги залишити без задоволення.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , продовження строку дії покладених обов`язків стосовно ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою, із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020 року, а саме: прибувати на виклики до суду; не відлучатися з м. Борисполя Київської області без дозволу суду та повідомляти про зміну місця свого проживання та/або місця роботи строком на 60 діб до 04 квітня 2021 року.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_3 , із забороною залишати житло у період часу з 21-00 год. до 07-00 год. доби, та дію обов`язків, визначених ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2020 року, а саме: прибувати на виклики до суду; не відлучатись із села Черняхівка Ніжинського району без дозволу суду та повідомляти про зміну місця свого проживання та/або місця роботи, за виключенням необхідності звернення за невідкладною медичною допомогою строком на 60 діб до 04 квітня 2021 року.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дію обов`язків, покладених слідчим суддею Новозаводського районного суду м. Чернігова, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з с. Редьківка, Чернігівського району, Чернігівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відвідувати бари, ресторани, кафе та інші розважальні заклади; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_20 у вказаному кримінальному провадженні до 04 квітня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.
Повну ухвалу складено і підписано 08 лютого 2021 року.
Суддя ОСОБА_1