Справа № 504/4067/20
Номер провадження 1-кс/504/1095/20
У Х В А Л А
08.12.2020смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3

користувача майна - ОСОБА_4 ,

представника користувача майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001151 від 26.11.2020р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.11.2020р. біля 10 год. на 29 км автодороги М-28 сполученням «Одеса-Южне» в смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області сталося зіткнення автомобіля Mitsubisi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в напрямку м. Одеси і здійснював маневр обгону, та автомобілю Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення, автомобіль Mitsubisi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 виїхав за межі автодороги та перекинувся.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому шийно- поперекового відділу хребта І-ІІ ступеня та був доставлений до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня».

25.11.2020р. в ході огляду місця події автомобіль Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_2 було вилучено та поміщено на спеціалізований майданчик зберігання затриманих та заарештованих автомобілів та мототранспорта №6, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Аєропортівська, 29.

Вилучений в ході огляду автомобіль Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_2 зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має ознаки речового доказу, передбаченого ст. 84 КПК України, а відомості, установлені під час проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, будуть використані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, тому виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив слідчого суддю його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Користувач майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на те, що слідчим порушено строки звернення до суду із вказаним клопотанням, на разі відпала необхідність в накладенні арешту на майно, що підтверджено листом заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , крім того, в матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, просили відмовити в задоволенні клопотання, чи повернути його прокурору для усунення недоліків.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпеченн я збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10, 11 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

Так, відповідно до постанови від 26.11.2020р., майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Копія вказаної постанови була долучена до матеріалів справи за клопотанням прокурора.

Твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що копія вказаної постанови була долучена прокурором до матеріалів клопотання лише після того як він ознайомився з матеріалами справи, суд не приймає до уваги, оскільки діючий КПК прямо не вимагає приєднання копії постанови про визнання речовими доказами до матеріалів клопотання, крім того така копія все ж таки була надана в судовому засіданні та прийнята судом.

Згідно п.3 ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Доводи адвоката ОСОБА_5 про те, що в матеріалах клопотання відсутня копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що є підставою для повернення клопотання прокурору, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що саме він користувався та керував автомобілем Subaru Impresa н/з НОМЕР_2 на момент ДТП, що також вбачається зі змісту клопотання слідчого. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль Subaru Impresa н/з НОМЕР_2 належить матері ОСОБА_4 .

Згідно ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Так, вказане клопотання слідчого надійшло до Комінтернівського районного суду Одеської області засобами поштового зв`язку, а саме «Укрпоштою». З квитанції про оплату послуг поштового зв`язку, наданої прокурором, вбачається, що клопотання було направлено до суду 26.11.2020р. (трек номер у квитанції узгоджується із трек-номером на конверті). Отже, органом досудового розслідування не було пропущено строки звернення до суду із вказаним клопотанням.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 посилався на відсутність постанов про призначення експертиз та на лист заступника начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 як на доказ того, що необхідність у накладенні арешту на майно відпала. Однак, дослідивши вказаний лист, слідчим суддею встановлено, що заступник начальника СВ повідомив про те, що на теперішній час відпала необхідність у подальшому зберіганні автомобілю на спецмайданчику для зберігання тимчасово затриманого транспорту №6 та те, що автомобіль слід повернути ОСОБА_4 .

Згідно ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином, питання про долю речових доказів, в тому числі їх місце зберігання, під час досудового розслідування вирішується безпосередньо слідчим. Разом із тим, не слід ототожнювати поняття арешту майна із поняттям місця збереження речових доказів, а повернення автомобілю власнику не впливає на наявність ризиків, пов`язаних з необхідністю збереження речових доказів.

В судовому засіданні представник користувача майна адвокат ОСОБА_5 висловив свої міркування стосовно того, що слідчий суддя повинен заявити самовідвід від розгляду вказаного клопотання, оскільки коментував докази по справі, при цьому самостійно заяву про відвід слідчого судді не подав і заявив, що відводів не має. Вказане посилання є незрозумілим та недоречним, висловлене адвокатом під час дослідження слідчим суддею доказів, долучених до клопотання.

Оцінюючи підстави арешту майна, викладені у клопотанні, слідчий суддя приймає до уваги, що у судовому засіданні доведена необхідність арешту вказаного майна, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження дійсно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі тощо.

Тому, з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, оцінюючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на майно, визначне в клопотанні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

автомобіль Subaru Impresa державний номерний знак НОМЕР_2 , який вилучено 25.11.2020р. в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатися будь-яким чином цим майном та використовувати його до прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1