Провадження № 11-кп/824/1079/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Піщанка Вінницької області, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, заміжню, не працюючу, раніше не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, вдову, не працюючу, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судиму, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 , -

визнано винними у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання кожній у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 копійок.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.
Вирішено питання про речові докази та про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_12 та ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вчиненого за наступних обставин.
ОСОБА_9 , 16.12.2017 перебуваючи на території стихійного ринку, побачила наглядно знайому ОСОБА_11 , яка в цей час на своєму прилавку розкладала особистий товар для продажу, який був аналогічний за товаром ОСОБА_9 .
Підійшовши до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 стала вимагати забрати свій товар з території ринку, та отримавши відмову від ОСОБА_11 від даної пропозиції, ОСОБА_9 покликала на допомогу продавчиню ОСОБА_12 , яка підійшовши до ОСОБА_11 , стала вимагати від останньої грошові кошти за користування торговим місцем, інакше не дозволить їй здійснювати торгівлю власним товаром на вказаному місці.
Згодом ОСОБА_11 , побігла в сторону проїжджої частини, щоб забрати коробку з товаром, яку поставила ОСОБА_12 .. В цей час ОСОБА_9 , скориставшись втратою уваги ОСОБА_11 на свій товар, який знаходився на прилавку, стала його розкидати з прилавку.
Після чого, ОСОБА_12 на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту, діючи умисно, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , підбігла до останньої, яка знаходилась на своєму робочому місці та схопивши її своєю рукою за волосся, почала наносити удари кулаками своїх рук по обличчю та голові, та нігтями своїх рук дряпати обличчя ОСОБА_11 , яка в свою чергу захищаючись, стала відштовхувати від себе ОСОБА_12 .
В подальшому до ОСОБА_11 підбігла ОСОБА_9 , та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, схопила своєю рукою за волосся ОСОБА_11 , та почала наносити останній удари в область задньої частини голови, після чого ОСОБА_11 втратила свідомість.
Внаслідок фізичного насильства з боку ОСОБА_12 та ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 були причинені тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкова травми, синці на волосистій частині голови; садна в лобній ділянці зліва та на верхній повіці правого ока в проекції внутрішнього кута, струс головного мозку, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченої ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, на думку суду першої інстанції, підтверджується показами потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які начебто бачили як ОСОБА_12 наносила разом з ОСОБА_9 тілесні ушкодження потерпілій.

Однак, на думку сторони захисту їхні покази не можна визнати достовірними.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_11 під час допиту 24.09.2018 року повідомила, що має неприязні стосунки з обвинуваченими, оскільки з її слів, останні раніше вимагали в неї гроші за торгівлю, що не виключає надання нею неправдивих показів щодо обвинувачених.

Свідок ОСОБА_13 під час допиту 12.12.2018 року заявила, що також бачила, як обвинувачені наносили тілесні ушкодження потерпілій. Разом з тим, вказані покази не можуть бути визнані достовірними, оскільки свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , чітко заявили, що ОСОБА_13 16.12.2017 року взагалі була відсутня на ринку, а тому не могла бачити зазначених подій. Однак суд не надав належної оцінки показанням даних свідків та не взяв їх до уваги.

Крім того, покази цих свідків, які не були взяті до уваги судом першої інстанції, свідчать про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_12 ознак об`єктивної сторони інкримінованого їй кримінального правопорушення. При цьому інші докази, досліджені судом протоколи пред`явлення особи для впізнання, протоколи слідчих експериментів, висновок експерта №335/е від 25.04.2018 року та інші, самі по собі не свідчать про вчинення ОСОБА_12 кримінального проступку.

Під час апеляційного розгляду захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення їх підзахисних ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття даного кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Крім того, до вказаних клопотань додано заяви обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в яких вони зазначили , що нереабілітуючий характер такого звільнення від кримінальної відповідальності, суть обвинувачення та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави їм зрозумілі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на підтримку клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, позицію потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_10 , які просили вирок суду залишити без змін та покладалися на розсуд суду при вирішенні клопотання сторони захисту, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання та закриття кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження інкримінований ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кримінальний проступок вчинено 16.12.2017 року. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції її дії кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

У відповідності до положень ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Закон не пов`язує можливість застосування правил ч.1 ст.49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 кримінального проступку минуло понад три роки, обвинувачені протягом цього періоду не ухилялися від слідства або суду, не вчинили нового кримінального правопорушення, а також згодні на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, вони можуть бути звільнені від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України.

Отже, у даному провадженні наявні всі умови, передбачені ст.49 КК України, які в сукупності є підставою для звільнення осіб від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і таке звільнення осіб від кримінальної відповідальності є обов`язковим.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, суд закриває кримінальне провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно зі ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, оскільки, на час апеляційного розгляду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_9 наявні підстави, передбачені ст. 49 КК України, то колегія суддів, керуючись вимогами ст.417 КПК України, приходить до висновку про необхідність скасування вироку Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 285, 350, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_9 скасувати.

На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_12 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинений ними кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, а кримінальне провадження щодо них закрити.

Головуючий :

Судді :