Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
володільця майна ОСОБА_7 ,
представника володільця майна адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 00000660),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року задоволенно клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно, яке було вилучене 09 грудня 2020 року в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ТзОВ «Сіаль», що за адресою: Ківерцівський район, с. Жабка, вул. Вишнева, буд. 11, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 00000660, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що проведення обшуку було здійснено слідчим з порушенням норм КПК України. Вказує на те, що документи щодо яких подано клопотання про арешт майна визнані речовими доказами без належного попереднього огляду та ідентифікації, що унеможливлює їх арешт. Просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, володільця майна та його представника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили скасувати арешт майна, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив рішення слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), тобто з метою збереження речових доказів.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.

Матеріалами провадження стверджується, що 30 жовтня 2020 року до ЄРДР внесені відомості № 0000660 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування, клопотання прокурора у цій частині підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги представника володільця майна з цього приводу є необґрунтованими.

На переконання суду апеляційної інстанції, слідчим суддею надана належна оцінка тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має вилучене майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.12.2020, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення судових експертиз, є достатні підстави вважати, що таке майно, дійсно, відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст.98, 167 КПК України.

Дослідивши вказані обставини та документи, що їх підтверджують, в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вказане майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження, дослідження їх органами досудового слідства та подальшого проведення судових експертних досліджень.

Доводи апелянта про незаконність накладення арешту на вищевказане майно безпідставні та не є такими, що тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді.

Так, як вбачається із матеріалів провадження, вилучене під час санкціонованого обшуку 09.12.2020 майно є речовими доказами в даному кримінальному провадженні, що підтверджується постановою слідчого від 10.12.2020 (а.п.33-37).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна вилученого в ході проведення обшуку за місцем реєстрації ТзОВ «Сіаль», що за адресою: Ківерцівський район, с. Жабка, вул. Вишнева, буд. 11, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

На думку апеляційного суду, на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.

Доводи поданої апеляційної скарги про відсутність підстав для арешту майна, незаконність проведення самого обшуку та вилучення майна, перевірені апеляційним судом та не заслуговують на увагу, оскільки арештоване майно відповідає ознакам речового доказу, а відтак, відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України вказане майно підлягає арешту.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2020 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Дата набрання законної сили: 05.02.2021 року

Помічник судді ОСОБА_12

Дата засвідчення копії: 09.02.2021 року