ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/4221/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/419/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сила Нивиці, Радехівського району, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.3 ст. 27 ч.1 ст.255, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.3 ст.307, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відмовлено. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено. Продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28.12.2020 включно. Заставу обвинуваченому ОСОБА_7 визначено в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5044800 (п`ять мільйонів сорок чотири тисячі вісімсот) гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року в частині що стосується ОСОБА_7 , прийняти нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави встановити її з урахуванням вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що прокурор не довів жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри його підзахисного у скоєнні інкримінованих йому злочинів. Вказує на формальне перерахування судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без обґрунтування їх наявності доказами. Зазначає про те, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу. Вважає, що при визначенні розміру застави, суд не дотримався вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України у зв`язку з тим, що прокурор не довів виключності даного випадку задля межі максимального розміру застави, вищезазначеною нормою. Звертає увагу колегії суддів на те, що місцевий суд не врахував обставин, передбачених ст.178 КПК України, зокрема, позитивної характеристики та репутації ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків за місцем проживання, що вказують на відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього запобіжний захід-домашній арешт. Свої вимоги мотивує тим, що винесення ухвали, в якій застосовано запобіжні заходи щодо усіх обвинувачених, унеможливлює врахування усіх ризиків, обставин та підстав до застосування запобіжного заходу щодо кожного з них. Звертає увагу колегії суддів на те, що всупереч вимог ст.196 КПК України, відсутні докази щодо обґрунтованості підозри, наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України та щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вважає, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, оскільки ним не враховано даних щодо особи обвинуваченого, його майнового стану. Вказує на відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, відсутність обґрунтованої підозри, при цьому наводить практику ЄСПЛ про те, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування даного запобіжного заходу. Стверджує про відсутність ризиків перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню та його переховування від органів слідства та не доведення прокурором неможливості застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого та його захисників, які підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них підстав, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг та залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що на розгляді Залізничного районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження №0000426 від 24 квітня 2019 року, зокрема про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 27 ч.1 ст.255, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.3 ст.307, ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст. 317 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 30.10.2020 року обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, зокрема ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - до 02.11.2020 року, включно. Одночасно визначено заставу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5044800 (п`ять мільйонів сорок чотири тисячі вісімсот) гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою, зокрема ОСОБА_7 врахував те, що він обвинувачується у створенні злочинної організації та незаконному виробництві і збуті наркотичних засобів в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні особливо тяжких злочинів, а тому покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, свідчить про високий ступінь ризику переховування його від суду. Також, на даний час ще судом не розпочато дослідження та оцінка зібраних органом досудового розслідування доказів, в тому числі показань свідків, які мають істотне значення для даного кримінального провадження. Обвинувачений, як організатор злочинної групи, який володіючи інформацією про обставини та перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити докази, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Окрім цього обвинувачений може продовжити вчиняти раніше розпочате кримінальне правопорушення, зокрема щодо незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів та психотропних речовин, зважаючи на налагоджену схему виробництва, пересилання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин впродовж тривалого періоду та за наявності інших членів злочинної організації, які не притягнуті до передбаченої законом відповідальності.

Враховуючи наведене та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх кількість, характер і роль ОСОБА_7 як організатора і керівника злочинної організації, а також відомості про особу обвинуваченого, який молодого віку, не одружений, до затримання не працював і проживав не за місцем реєстрації, беручи до уваги наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи особи, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризики, визначені у ст.177 КПК України.

Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень брали участь інші учасники злочинної організації, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, а отже існує ризик вільного їх спілкування, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а також існує ризик незаконного впливу на свідків чи інших обвинувачених.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що встановлені раніше ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час продовжують існувати, а тому даний запобіжний захід у виді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою колегія суддів не вбачає.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, а саме багатоепізодності та тяжкості пред`явленого обвинувачення, враховуючи наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, вважає, що застава, визначена суддею, у розмірі 2400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 044 800 гривень, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього, у разі внесення такої, обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Також, на переконання колегії суддів відсутні підстави для зменшення розміру застави.

За загальним правилом, визначеним ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Так, з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення вбачається, що йому інкримінується вчинення особливо тяжких, в тому числі корисливих, злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Зі змісту, клопотання прокурора та матеріалів провадження вбачається, що діяльність злочинної організації, створення якої інкримінується ОСОБА_7 , здійснювалась на території кількох областей тривалий час (з квітня по листопад 2019 року у більше ніж ста населених пунктах), а зафіксований органами досудового розслідування обіг коштів у ній лише за період червня-липня 2019 року становив більше півтора мільйона гривень. Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підстав для зменшення розміру встановленої раніше застави, оскільки за таких обставин та враховуючи можливе застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі понад десять років, то застава в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України не зможе запобігти сукупності наявних в даному випадку ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Таким чином, ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законною і підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді