Номер провадження: 11-кп/813/754/20
Номер справи місцевого суду: 520/2290/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 року в кримінальному провадженні №0000063 від 12.02.2013 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, маючий на утриманні 4 неповнолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Веселики, Врадіївського району, Миколаївської області, громадянка України, працююча головним спеціалістом організаційно-господарського та матеріально-технічного забезпечення ДУ «Пункт тимчасового розміщення біженців м. Одеси», з вищою освітою, заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Ракулове, Балтського району Одеської області, громадянин України, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
засуджений за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 191 КК України

встановив:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнаний виним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191 КК України та йому призначено покарання: за ч.1 ст. 366 КК України у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські посади в організаціях і установах всіх форм власності строком на 2 роки. На підставі п.2 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного та додаткового призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; за ч.3 ст. 191 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські посади в організаціях і установах всіх форм власності строком на 3 роки.
Цим же вироком ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191 КК України та її призначено покарання: за ч.1 ст. 366 КК України у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські посади в організаціях і установах всіх форм власності строком на 2 роки. На підставі п.2 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; за ч.3 ст. 191 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займати організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські посади в організаціях і установах всіх форм власності строком на 3 роки.
Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний виним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 191 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права займати організаційно розпорядчі і адміністративно господарські посади в організаціях і установах всіх форм власності строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь державної установи «Пункт розміщення біженців в м. Одесі» 8 484, 84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь державної установи «Пункт розміщення біженців в м. Одесі» 8 484, 84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь державної установи «Пункт розміщення біженців в м. Одесі» 8 484, 84 грн.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, ОСОБА_8 перебуваючи на посаді директора державної установи «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеси» (надалі ДУ «ПТРБ») зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою з в.о. головного бухгалтера ДУ «ПТРБ» ОСОБА_9 та робітником пункту ОСОБА_10 надавав незаконні вказівки матеріально - відповідальним особам за складання табелів обліку використання робочого часу, які знаходились в безпосередньому його підпорядкуванні, щодо внесення завідомо неправдивих даних в офіційні документи табелі обліку використання робочого часу про відпрацьовані часи працівником ОСОБА_10 з вересня 2012 по квітень 2013 року, які в подальшому затверджував своїм підписом, в наслідок чого на підставі підроблених табелів обліку робочого часу в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 допускала безпідставне нарахування ОСОБА_10 заробітної плати з вересня 2012 по квітень 2013 року, тобто своїми діями ОСОБА_8 допустив розтрату чужого майна, а саме коштів державного бюджету.
03.09.2012 року ОСОБА_8 за домовленістю із в.о. головного бухгалтера ДУ «ПТРБ» ОСОБА_9 прийняв на роботу її чоловіка ОСОБА_10 на посаду робітника із посадовим окладом 1107 грн. Наказом № 108-К від 03.12.2013 року звільняє ОСОБА_10 с посади підсобного робочого та переводить на посаду охоронця с посадовим окладом у розмірі 1123 грн. з урахуванням 50% надбавки, наказом № 14-к від 01.04.2013 року ОСОБА_10 знов переведено на посаду підсобного робітника з посадовим окладом у розмірі 1139 грн. з урахуванням 50% надбавки та 29.04.2013 року наказом № 19-к звільнено з ДУ «ПТРБ» за власним бажанням.
Використовуючи своє службове становище ОСОБА_8 з корисливою метою, діючи в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , надавав незаконні вказівки підпорядкованим матеріально відповідальним працівникам ДУ «ПТРБ» за складання табелів обліку використання робочого часу, а саме головному спеціалісту відділу організаційно-господарчого та матеріально технічного забезпечення ОСОБА_14 та начальнику господарчого відділу ОСОБА_15 щодо внесення в табелі обліку використання робочого часу з вересня 2012 по квітень 2013 року неправдивих відомостей про відпрацьований час ОСОБА_10 на посаді підсобного робітника та на посаді охоронця, хоча як було відомо ОСОБА_8 , що ОСОБА_10 свої посадові обов`язки підсобного робітника та охоронця не виконував та на роботу фактично не ходив. Після складання табелів обліку використання робочого часу відповідальними працівниками ДУ «ПТРБ» за усними вказівками ОСОБА_8 , останній затверджував їх своїми підписами, розуміючи той факт, що на підставі табелів обліку використання робочого часу складаються відомості про нарахування та виплату заробітної плати, згідно яких ОСОБА_10 буде нарахована заробітна плата.
В свою чергу, в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 затверджувала відомості про нарахування та виплату заробітної плати, відомості в які вносились на підставі вже підроблених табелів обліку використання робочого часу з вересня 2012 по квітень 2013 року, про що останній було відомо, оскільки між нею та директором ДУ «ПТРБ» ОСОБА_8 існувала домовленість щодо її чоловіка робітника (охоронця) ОСОБА_10 .
Крім того, ОСОБА_9 перевіряючи та посвідчуючи своїм підписом відомості про нарахування та виплату заробітної плати з вересня 2012 по квітень 2013 року, в яких було зазначено про суми нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_10 , також знала про те, що її чоловік працює на ФОП « ОСОБА_16 » водієм далекобійником по перевезенню вантажів за кордон та фактично виконувати свої посадові обов`язки не буде, проте з корисливих мотивів, які виразились в незаконному збагаченні за рахунок коштів державного бюджету безпідставно нараховувала ОСОБА_10 заробітну плату.
ОСОБА_10 свої посадові обов`язки ні підсобного робітника ні охоронця в період з вересня 2012 по квітень 2013 року не виконував, оскільки з вересня по грудень 2012 року підсобним робітником в ДУ «ПТРБ» був гр. ОСОБА_17 , а інших підсобних робітників які б фактично виконували відповідну роботу в ПТРБ не було, охоронцями відповідно до графіків та книг чергувань з грудня по березень 2013 року були громадяни ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 . Відповідно до акту перевірки територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 31.10.2013 року встановлено, що заробітна плата зазначених охоронців та підсобного робітника нараховувалась за фактично відпрацьований час згідно табелів обліку використання робочого часу виходячи із розмірів посадових окладів, встановлених штатним розписом, фактів порушення законодавства про працю відносно гр. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 не встановлено. Також, в акті перевірки зазначено, що відсутні будь-які документи, які б встановлювали графік роботи ОСОБА_10 в ДУ «ПТРБ», а особисте доручення № 1 від 08.10.2012 року, яке затверджено директором ОСОБА_8 щодо вільного узгодженого тільки з ним графіку роботи ОСОБА_10 видане з порушенням ст. 31 КЗпП та п. 2.2, 3.3, 3.5 постанови Держкомпраці СРСР № 162, ВЦСПС № 12-55 від 30.05.1985.
Крім того, згідно листа державної прикордонної служби України від 09.10.2013 року зафіксовано дату та час перетину державного кордону гр. ОСОБА_10 в період з березня 2012 по вересень 2013 року, який знаходився за кордоном, проте незважаючи на це в табелях обліку використання робочого часу за вересень, жовтень, листопад та грудень 2012 року та лютий, березень, квітень 2013 року зазначено, що у ці місяці ОСОБА_10 знаходився на роботі та виконував свої посадові обов`язки по 7, 8 годин на день, крім того в відомостях про нарахування та виплату заробітної плати, які перевіряються та затверджуються в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 зазначено про нарахування заробітної плати ОСОБА_10 в дні його фактичного знаходження за кордоном.
Табелі обліку використання робочого часу, в які за вказівкою директора ДУ «ПТРБ» ОСОБА_8 вносились неправдиві данні щодо відпрацьованих часів робітником (охоронцем) ОСОБА_10 з вересня 2012 по квітень 2013 року є офіційним документом, типова форма якого затверджена наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008, затвердження яких здійснюється безпосередньо директором ДУ «ПТРБ».
За результатами незаконних дій ОСОБА_8 за період часу з вересня 2012 року по квітень 2013 року були внесені неправдиві відомості до офіційних документів: табелів обліку робочого часу з вересня 2012 по квітень 2013 року.
Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_8 з метою приховування факту не виконання робітником ОСОБА_10 свої посадових обов`язків у період з вересня 2012 по квітень 2013 року видав три особисті доручення № 1 від 03.09.2012 року, № 2 від 03.12.2012 року та № 3 від 01.04.2013 року, в яких зазначено підсобному робітнику (охоронцю) ОСОБА_10 за його усною згодою перейти на вільний, узгоджений тільки з ОСОБА_8 графіком роботи, проте після жодного з прийнятих доручень графік роботи ОСОБА_10 відповідно до вимог законодавства про працю визначений так і не був, що також підтверджує невиконання ОСОБА_10 своїх посадових обов`язків, а також наявність попередньої домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Крім того, згідно акту перевірки територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 31.10.2013 року вбачається, що особисте доручення № 1, яке затверджено директором Пункту ОСОБА_8 щодо вільного узгодженого тільки з ним графіку роботи ОСОБА_10 видане з порушенням ст. 31 КЗпП та п. 2.2, 3.3, 3.5 постанови Держкомпраці СРСР № 162, ВЦСПС № 12-55 від 30.05.1985.
Сума збитків державі, які були завдані незаконними діями в.о. головного бухгалтера ОСОБА_9 визначені в акті державної фінансової інспекції в Одеській області від 22.07.2013 року, а також у довідці головного державного фінансового інспектора відділу інспектування органів державної влади ДФІ в Одеській області від 08.11.2013 року. Зокрема згідно акту ДФІ в Одеській області від 22.07.2013 року про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ДУ «ПТРБ» за період з 01.02.2012 по 01.06.2013 року встановлені порушення штатної дисципліни, оплати праці, нарахування заробітної плати працівників ПТРБ, а саме факт невиконання робітником ОСОБА_10 своїх посадових інструкцій, за що зайво отримував заробітну плату за фактичне не відпрацьований час та не виконання зобов`язань за посадою з вересня 2012 по квітень 2013 року на загальну суму 18 675,37 грн. та відповідно перераховано внесків до державних цільових фондів на загальну суму 6 779,16 грн. У зв`язку з чим витрачено бюджетних коштів на оплату праці працівника ОСОБА_10 за вказаний період на загальну суму 25 454,53 гривень.
Таким чином, внаслідок злочинних дій директора Державної установи «Пункт тимчасового розміщення біженців у м. Одеса» ОСОБА_8 про вчинення яких він попередньо домовився із в.о. головного бухгалтера ДУ «ПТРБ» ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 та які виразились у внесенні завідомо неправдивих даних в табелі обліку використання робочого часу, підсобному робітнику (охоронцю) ОСОБА_10 за період з вересня 2012 по квітень 2013 року безпідставно нарахована заробітна плата, у зв`язку з чим державі було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 25 454,53 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині, що стосується ОСОБА_8 , а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Зазначає, що жоден з доказів обвинувачення не свідчить про отримання ОСОБА_8 грошових коштів державної установи «ПТРБ у м. Одесі», нарахованих ОСОБА_10 . Крім того, вказує, що матеріали кримінального провадження, у тому числі і оскаржуваний вирок, містять докази того, що обвинувачений ОСОБА_10 працював на підприємстві.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити засудженим покарання у виді обмеження волі. Вказує, що обставин, обтяжуючих покарання судом встановлено не було, а були наявні матеріали, які пом`якшують покарання, зокрема позитивні характеристики, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, тому покарання у виді обмеження волі, на думку захисника, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити, оскільки, в судовому засіданні районного суду не було доведено, що ОСОБА_9 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати і постановити новий, яким звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України. Зазначає, що жоден з доказів обвинувачення не свідчить про отримання ОСОБА_8 грошових коштів ДУ «ПТРБ в м. Одесі», нарахованих ОСОБА_10 . Крім того, матеріали справи у тому числі і оскаржуваний вирок, містять докази, що обвинувачений ОСОБА_10 дійсно працював на підприємстві, а в ході судового розгляду частково визнав себе винним.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 змінили вимоги апеляційних скарг та просили вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та призначити покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, вказали на повне визнання обвинуваченими своєї вини, щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди державній установі.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених та їх захисника, які підтримали змінені вимоги апеляційних скарг та просили вирок суду змінити в частині призначеного покарання, прокурора, який заперечував проти задоволення змінених апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази, дав їм належну оцінку у сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинувачених.
На підтвердження встановлених фактичних обставин щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366, ч.3 ст. 191 КК України, та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.3 ст. 191 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання представника потерпілого, свідків та письмові докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом у відповідності до вимог КПК України.
Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані стороною обвинувачення докази, сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні інкримінованих кожному кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів апеляційних скарг щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених, апеляційний суд вважає слушними з огляду на таке.
Визначаючи винній особі покарання, необхідно виходити із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів тощо).
Під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Справедливість та індивідуалізація призначеного покарання має відбуватись через призму кримінальної репресії, відповідно до якого міра покарання має бути необхідною та достатньою для його виправлення і такою, що не завдає надмірних страждань як самому засудженому так і іншим особам. А тривале перебування особи в місцях позбавлення волі здійснить негативний вплив.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні дотримуватись вимог кримінального закону, визначити ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
На переконання апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суд першої інстанції належним чином не врахував дані про особу обвинувачених, обставини, що пом`якшують покарання, на що слушно вказали захисники в апеляційних скаргах.
Суд першої інстанції не врахував в повній мірі характеризуючі дані ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризуються позитивно, мають стійкі соціальні зв`язки. Обставинами, що пом`якшують покарання є визнання вини в повному обсязі, щире каяття, добровільне відшкодування обвинуваченими спричиненої шкоди. Крім того, тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало, а обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 слід пом`якшити призначене судом покарання, застосувати дію ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, встановити іспитовий строк на 1 рік, поклавши на обвинувачених обов`язки у відповідності до ст. 76 КК України, що в достатній мірі забезпечить їх виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне вимоги апеляційних скарг захисників задовольнити та змінити вирок в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Змінені вимоги апеляційних скарг адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити, вирок Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 змінити.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою наступного змісту:

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4