Постанова

26 серпня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-2964ск19
Суддя Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2020 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 387 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року(далі - КПК 1960 року) зміст касаційної скарги повинен відповідати положенням ст. 350 цього Кодексу.
Проте наведених вимог процесуального закону ОСОБА_2 не дотримано.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 рокув касаційній скарзі зазначається назва суду, якому адресується скарга.
Однак, ОСОБА_2 направляючи до суду свою касаційну скаргу, вказав, що скарга подається до Верховного Суду України, що не відповідає вимогам закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, згідно якого судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Також, відповідно до ч. 5 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року прохання у касаційній скарзі має бути викладено з урахуванням вимог ст. 396 КПК 1960 року, тобто таким чином, щоб суд касаційної інстанції міг прийняти одне із рішень відповідно до вказаної норми Закону.
Частиною 1 ст. 396 КПК 1960 року передбачено, що у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне із таких рішень: залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги - без задоволення; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий чи апеляційний розгляд; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; змінює вирок, постанову чи ухвалу.
Однак скаржник, усупереч вищевказаним вимогам, порушує питання про скасування рішення апеляційного суду з направленням на новий розгляд, тоді як скасування ухвали апеляційного суду є підставою для направлення справи на новий апеляційний розгляд.
Крім того, як убачається з вступної та мотивувальної частини касаційної скарги, ОСОБА_3 не погоджується з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року та ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2020 року, а у прохальній частині касаційної скарги зазначає про скасування лише ухвали апеляційного суду, чим допустив суперечність своєї позиції.
Оскільки касаційний суд відповідно до правил ст. 395 КПК 1960 року перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в тій частині, в якій воно було оскаржене, недотримання ст. 350 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про витребування справи.
У зв`язку із зазначеним, відповідно до вимог ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, справа може бути витребувана для її перевірки у касаційному порядку, лише за умови усунення зазначених недоліків та надходження повторної касаційної скарги в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні матеріалів справи.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 383, 388 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ Перехідних положень до КПК від 13 квітня 2012 року, суддя
п о с та н о в ив:
Відмовити ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за касаційною скаргою на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 05 травня 2020 року для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1