Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/288/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 128 (105) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2020 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої, адвоката ОСОБА_10 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, українку, громадянку України, з професійною освітою, заміжню (нині у шлюбі прізвище ОСОБА_11 , копія паспорту громадянина України НОМЕР_1 , свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 ), із двома малолітніми дітьми на утриманні, безробітну, інваліда дитинства ІІІ групи, зареєстровану та таку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ст.128 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Ухвалено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої 6 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою за вчинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 01 серпня 2018 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходилася вдома по АДРЕСА_1 . У цей час до ОСОБА_7 прийшла сусідка ОСОБА_9 , з якою у неї виник словесний конфлікт. Проте даний конфлікт припинився та ОСОБА_7 зачинила вхідні двері, а потерпіла ОСОБА_9 підійшла до сходів, щоб піти вниз сходами до квартири, де вона проживає.

У подальшому, в ході раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_7 відчинила вхідні двері та вийшла з квартири, де знаходячись за спиною потерпілої ОСОБА_9 , не маючи умислу спричиняти потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, штовхнула правою ногою в праву сідницю потерпілу ОСОБА_9 , від чого остання впала на сходи вперед обличчям на ліву руку. Від даного падіння потерпіла ОСОБА_9 згідно з висновком судового експерта №507 від 21.08.2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобового уламкового перелому лівої променевої кістки без зміщення, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_7 з місця події забігла до квартири, а потерпіла ОСОБА_9 звернулася до лікарні, де їй було надано медичну допомогу.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження стосовно неї за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом не повною мірою досліджено всі докази у справі у їх сукупності.

Не взято до уваги, що, відповідно до даних ПрАТ «Водафон Україна», за номером мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , телефон знаходився в межах дії базової станції у с. Сонячне, що не покриває територію, де вчинено злочин; отже свідка на місці вчинення злочину не було. При цьому, суд, не маючи спеціальних знань, допустив, що дані ПрАТ «Водафон Україна» можуть мати невідповідність фактичним даним роботи об`єктів комунікаційних мереж, і визначив, що свідок перебувала у місті.

Не відповідають дійсності показання свідка з приводу часу та тривалості телефонного дзвінку дочці потерпілої.

Показання даного свідка є суперечливими щодо механізму спричинення удару потерпілій, щодо моменту падіння потерпілої, щодо того, чи ногою, чи рукою спричинено удару потерпілій.

Протокол слідчого експерименту від 07.08.2018 року проведений за відсутності обвинуваченої, тому не містить доказової бази відносно вини обвинуваченої; фото таблиця до протоколу датована датою 04.08.2018 року, раніше ніж проведено слідчий експеримент.

Висновок експерта № 507 від 21.08.2018 року є недопустимим доказом, оскільки досліджена експертом амбулаторна карта передана експерту з порушенням вимог КПК України, відсутні докази підтвердження передачі експерту знімку рентгенографії; висновок експерта є немотивованим, оскільки досліджує інший механізм заподіяння тілесних ушкоджень (рукою, а не ногою).

Зауважує, що обвинувачена, з урахуванням інвалідності, враховуючи зріст потерпілої, фізично не спроможна була нанести удар потерпілій ногою у поясницю.

Не усунуто судом й не взято до уваги протиріччя у показаннях свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 .

Залишено поза увагою неприязні відносини потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої та її дітей, що ґрунтується на релігійних переконаннях обвинуваченої, яка є прихожанкою церкви «Свідки Ієгови».

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах обвинуваченої, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу в повному обсязі, просила скасувати оскаржуваний нею вирок суду першої інстанції, закрити провадження стосовно неї, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, думку прокурора, потерпілої сторони, які заперечили задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинуваченою оскаржується доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

Однак, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченої, а також і кваліфікація її дій за ст. 128 КК України знайшла своє підтвердження.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи допитаною судом першої інстанції, своєї винуватості не визнала, суду надала наступних показань.

У травні 2015 року вона придбала квартиру по АДРЕСА_1 . Як тільки вона завезла меблі до квартири та поселилася в ній у червні 2015 року, до неї прийшла сусідка ОСОБА_9 , яка, пройшовшись по всім кімнатам, сказала, що жити спокійно їй не дасть. Приблизно через тиждень потерпіла ОСОБА_9 знову до неї прийшла та повідомила, що якщо вона хоче жити спокійно і робити ремонт, то має платити гроші їй, у чому вона відмовила, зазначивши, що квартиру придбала законно та має право у ній проводити ремонтні роботи.

У подальшому між ними як сусідами неодноразово виникали конфлікті ситуації, ініціатором яких була ОСОБА_9 . Під час одного з конфліктів, які траплялися часто, потерпіла ОСОБА_9 вирвала вхідні дерев`яні двері у її квартиру разом з коробкою. Вона як віруюча людина, старалася все вирішити мирним шляхом, чого зробити не вдавалося, після чого вона написала заяву до поліції, де повідомила, що відносно неї та її дітей сусідкою ОСОБА_9 викладається в Інтернеті неправдива інформація, яка принижує їхню честь та гідність. Крім цього потерпіла ОСОБА_9 разом із своїм чоловіком погрожували їй та її дітям фізичною розправою.

Тож, 01 серпня 2018 року вона знаходилася на кухні. Почувши стукіт у двері, її старша донька ОСОБА_13 їх відчинила, після чого до квартири увірвалася ОСОБА_9 та почала бігати по всім кімнатам та вимагати гроші, так як у неї щось трапилося із трубами. Вона попросила ОСОБА_9 покинути її квартиру, але та відмовлялася, у зв`язку з чим вона невеликими поштовхами лівою рукою виставила її за двері та зачинила їх. При цьому ОСОБА_9 не падала та не отримувала ніяких тілесних ушкоджень. Почувши через двері, що ОСОБА_9 спустилася по сходах вниз, вона відчинила двері та повідомила, що наступного разу уже викличе поліцію. Після чого ОСОБА_9 знову почала підніматися з криками до дверей її квартири (які на цей момент уже були зачинені зсередини) та гучно стукати в них. Через півхвилини вона в двірне вічко побачила, що ОСОБА_9 сидить на сходах та тримається за руку. А через декілька хвилин підійшовши до вікна, побачила, що у двір приїхала поліція та швидка допомога, після чого почула як ОСОБА_9 збігла вниз та зайшла до своєї квартири. Через деякий час до неї прийшли працівники поліції та повідомили, що ніби у ОСОБА_9 велика кількість переломів, які вона отримала внаслідок її протиправних дій. Вона пояснила, що у зв`язку із своїми релігійними поглядами та захворюванням остеомієлітом, ніколи не вирішує конфлікти за допомогою фізичної сили та вважає, що ОСОБА_9 домовилася з лікарями щодо її діагнозу. Вона ніяких тілесних ушкоджень потерпілій не завдавала та не штовхала її, крім того, вона не бачила, щоб ОСОБА_9 падала.

Не зважаючи на не визнання винуватості ОСОБА_7 , її вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Як встановлено показаннями допитаної в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 , - вона, разом із чоловіком ОСОБА_14 , проживає по АДРЕСА_2 . У цьому ж будинку поверхом вище протягом близько останніх 5 років над ними у квартирі АДРЕСА_3 із родиною проживає сусідка ОСОБА_7 . З початку переїзду ОСОБА_7 в зазначену квартиру у них почалися конфліктні відносини з приводу гучного та неспокійного проживання (гупання дітей та ремонтних робіт), у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцейських.

Приблизно о 16 годині 30 хвилин, 01 серпня 2018 року, вона прийшла до себе додому і помітила, що на кухні зі стелі відпав шматок заштукатуреного покриття. У зв`язку з цим вона пішла до квартири ОСОБА_7 запитати причину руйнування її стелі.

ОСОБА_7 відчинила двері, але не захотіла її слухати та повідомила, що це не її проблеми і вона може жалітися куди завгодно, після чого закрила перед нею двері. Знаходячись на площадці, повернувшись спиною до дверей та маючи намір спуститися по сходах до своєї квартири, вона взялася правою рукою за поручень сходів, але у цей момент двері позаду неї відчинилися та ОСОБА_7 нанесла їй удар в праву частину сідниці, після чого зачинила двері. Унаслідок удару вона впала вперед на сходи, обпершись на ліву руку, після чого прикладаючи зусилля, піднялася на ноги, прийшла до своєї квартири та зателефонувала чоловікові, щоб той терміново повертався додому.

Чоловік, прийшовши додому, зателефонував до поліції, де йому сказали викликати швидку медичну допомогу. Після чого вони зателефонували на лінію 103 та машина швидкої допомоги доставила її до травматичного пункту, де їй поставили діагноз перелом кістки лівої руки, наклали гіпс та дали висновок.

Хто саме та чим наносив їй удар, вона безпосередньо не бачила, але з обставин події вважає, що це була ОСОБА_7 , яка здійснила поштовх правою ногою. Хто знаходився у квартирі ОСОБА_7 , коли вона прийшла до неї, вона не знає, так як до самої квартири не заходила, але дітей її бачила.

У подальшому сусідка з квартири АДРЕСА_4 , яка проживає навпроти квартири ОСОБА_7 ОСОБА_15 зателефонувала її донці ОСОБА_16 та повідомила, що бачила у вічко як ОСОБА_7 нанесла їй удар ногою.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , наданих ним в судовому засіданні суду першої інстанції, - він проживає разом з дружиною (потерпілою ОСОБА_9 ) по АДРЕСА_2 . Над їхньою квартирою на поверх вище у квартирі АДРЕСА_3 проживає обвинувачена ОСОБА_7 , з якою у них почалися конфліктні стосунки з початку її переїзду у зазначену квартиру, до цього вони проживали з усіма сусідами мирно.

Приблизно о 16 годині 30 хвилин 01 серпня 2018 року, він знаходився на роботі та отримав дзвінок від дружини, яка попросила його терміново приїхати додому. По її голосу він зрозумів, що трапилося щось недобре.

Коли прийшов додому, побачив дружину з блідим обличчям, а ліва рука її знаходилася в неприродному стані. Дружина повідомила, що ходила до сусідки ОСОБА_7 , щоб з`ясувати чого у їхній квартирі вже в котрий раз обсипається штукатурне покриття зі стелі. Після діалогу між ними, який ні до чого не привів, дружина повернулася спиною до дверей, мала намір спуститися по сходах, позаду неї відчинилися двері, після чого прослідував удар ногою зі спини нижче поясу, внаслідок якого вона, тримаючись за поручень правою рукою, впала та зламала ліву руку. Вони викликали поліцію та швидку допомогу, дружину відвезли в лікарню. У травмпункті дружині повідомили, що у неї перелом руки. З вказаного часу у дружини постійно болить рука, у зв`язку з чим вона погано спить.

Двері у квартиру відкрила ОСОБА_7 , але до самої квартири вони ніколи не заходять. З приводу заяв ОСОБА_7 до них поліцейські ніколи не приходили.

Згідно із наданими в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_12 , - вона раніше з батьками проживала по АДРЕСА_5 , по сусідству з обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 , з якими у неї були нормальні відносини.

Приблизно з обідньої пори до 19 години 01 серпня 2018 року вона була у батьків та знаходилася у зазначеній квартирі разом з батьком та своєю донькою, якій на той момент було 3 місяці. Приблизно о 17 годині, укладаючи дитину спати, вона почула на сходовому майданчику шум, а через декілька хвилин підійшовши до дверей та заглянувши у дверне вічко, побачила як ОСОБА_7 захлопнула вхідні двері до своєї квартири перед ОСОБА_9 . Після того як потерпіла розвернулася та взявшись рукою за перила, мала намір спускатися по сходах, двері різко відчинилися та вона побачила обвинувачену, яка штовхнула ногою ОСОБА_9 у область попереку та швидко зачинила двері. Потерпіла від удару різко похилилася лівою стороною донизу, тримаючись правою рукою за поручень, після чого вона по звуку зрозуміла, що остання впала, але цього не бачила у зв`язку з обмеженою видимістю через двірне вічко. Почувши, що ОСОБА_9 піднялася та пішла, не допускаючи якихось тяжких наслідків від удару та розуміючи, що у кімнаті спить її донька, вона з квартири не виходила.

У подальшому її батько виходив до магазину та розповів, що бачив поліцію та швидку медичну допомогу у дворі, а вона телефонувала до доньки потерпілої на номер телефону НОМЕР_3 , розповівши обставини які бачила. З ОСОБА_17 , донькою потерпілої ОСОБА_9 , вона перебуває у нормальних відносинах, вони виросли разом, але спілкуються дуже рідко, так як проживають у різних частинах міста та вони не є кумами.

Станом на 01 серпня 2018 року вона користувалася двома телефонами з номерами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 . Який саме телефон знаходився при ній 01.08.2018 року, коли вона перебувала у квартирі батьків, вона не пам`ятає, можливо не було жодного.

Також, як встановлено показаннями, наданими під час судового слідства у суді першої інстанції: малолітнього свідка ОСОБА_13 , - підтверджено конфлікт між обвинуваченою ОСОБА_7 , яка є її матір`ю, та сусідкою ОСОБА_9 , який виник в один із днів влітку за місцем її проживання із матір`ю, під час якого потерпілій двічі відкривалися двері їх квартири; свідка ОСОБА_18 , який є батьком обвинуваченої, свідка ОСОБА_19 , яка є знайомою ОСОБА_7 та у 2015 році проживала в неї вдома, свідка ОСОБА_20 , який вдома у ОСОБА_7 проводив ремонт влітку 2017 року, - підтверджено наявність конфліктних відносин та сварок між ОСОБА_7 та сусідкою ОСОБА_9 ; свідка ОСОБА_21 , - влітку 2017 року виконував ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_7 та став свідком того, як сусід знизу, ( ОСОБА_14 ), неодноразово вривався у квартиру ОСОБА_7 та вимагав зупинення ремонтних робіт, які вони проводили.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

- рапортом інспектора-чергового Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_22 про отримання та реєстрацію 01.08.2018 року о 17 год. 07 хв. повідомлення ОСОБА_14 про завдання сусідкою тілесних ушкоджень його дружині ОСОБА_9 шляхом нанесення удару ногою, від чого остання впала на сходинки та пошкодила собі руку (т.1 а.п.9);

- заявою ОСОБА_9 від 01.08.2018 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , яка близько 17 год. штовхнула її зі сходів ногою у спину, чим завдала тілесних ушкоджень (т.1 а.п.10);

- протоколом огляду місця події від 01.08.2018 року, відповідно до якого оглянуто житловий п`ятиповерховий будинок АДРЕСА_6 , де на третьому поверсі у квартирі №9 о 20 год. 36 хв. виявлено ОСОБА_9 з гіпсом на лівій руці (від плеча до долоні) та на столі у спальній кімнаті виявлено лікарську довідку №7909, видану на ім`я ОСОБА_9 про те, що 01.08.2018 року зазначеній особі надано медичну допомогу у травматичному пункті та встановлено діагноз: закритий перелом голівки лівої променевої кістки без зміщення (т.1 а.п.11-13);

- завіреною копією довідки №7909 від 01.08.2018 року, виданій ОСОБА_9 про те, що їй надана медична допомога в травмпункті та встановлено діагноз: закритий перелом головки лівої променевої кістки без зміщення (т.1 а.п.20);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2018 року із фототаблицею до нього за участю потерпілої ОСОБА_9 та протоколом проведення слідчого експерименту від 24.09.2018 року із застосуванням відеозапису, який було переглянуто у судовому засіданні, за участю потерпілої ОСОБА_9 , під час яких остання відтворила обставини вчиненого ОСОБА_7 відносно неї правопорушення, показавши як 01.08.2018 року близько 16 год. 30 хв. біля квартири АДРЕСА_7 у неї виник конфлікт із сусідкою ОСОБА_7 , в ході якого остання нанесла їй удар правою ногою в область правої сідниці, від якого вона впала на ліву руку, зламавши її (т.1 а.п.23-24, 87);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.08.2018 року із фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_12 , під час якого остання відтворила обставини вчиненого ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_9 правопорушення, показавши як 01.08.2018 року близько 16 год. 30 хв., знаходячись у квартирі АДРЕСА_4 , вона почула шум у коридорі, а заглянувши у вічко дверей, вона побачила як обвинувачена ОСОБА_7 захлопнула двері перед потерпілою ОСОБА_9 , після чого остання повернулася спиною до дверей, а ОСОБА_7 , повторно відкривши двері, правою ногою штовхнула потерпілу в область правої сідниці, від чого та впала вперед обличчям на сходи (т.1 а.п.27-28);

- висновком експерта №507 від 21.08.2018 року, яким згідно з наданою медичною документацією у ОСОБА_9 зафіксовано тілесне ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобового уламкового перелому лівої променевої кістки без зміщення, що утворилось при падінні на ліву верхню кінцівку, могло утворитися 01.08.2018 року, відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я та механізм утворення якого відповідає механізму, на який вказує потерпіла ОСОБА_9 у протоколі проведення слідчого експерименту від 07.08.2018 року (т.1 а.п.34-35);

- копією картки виїзду швидкої медичної допомоги №37541, відповідно до якої 01.08.2018 року о 17 год. 09 хв. було здійснено виклик карети швидкої медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 , де було оглянуто ОСОБА_9 , встановлено попередній діагноз: перелом голівки лівої променевої кістки та доставлено хвору до травматичного пункту (т.1 а.п.37);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.09.2018 року за участю обвинуваченої ОСОБА_7 із застосуванням відеозапису, який було переглянуто у судовому засіданні, під час якого остання відтворила обставини конфлікту, що трапився між нею та ОСОБА_9 , зазначивши саме про те, що 01.08.2018 року близько 16 год. 30 хв. у неї виник конфлікт із сусідкою ОСОБА_9 , яка прийшла до її квартири АДРЕСА_7 , та пред`явила претензії з приводу руйнування стелі у квартирі останньої (т.1 а.п.89);

- висновком експерта №586/507 від 25.09.2018 року, згідно з яким виявлене у ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобового уламкового перелому лівої променевої кістки без зміщення могло утворитися як при падінні потерпілої з висоти власного зросту самостійно без стороннього впливу на неї інших осіб, так і при падінні з наданим прискоренням, та механізм утворення якого відповідає механізму, на який вказує потерпіла ОСОБА_9 у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2018 року (т.1 а.п.92-93);

- інформацією про деталізацію з`єднань та місця знаходження мобільного терміналу з номером НОМЕР_6 , який згідно з показаннями свідка використовувався ОСОБА_12 , згідно з якою саме вона (а не навпаки) була ініціатором дзвінку доньці потерпілої на номер НОМЕР_7 та перебувала у м. Кропивницькому під час події (т.2 а.п.196, 238-239, т.3 а.п.71-73, 94-98).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватою у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, а дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, не доведена спростовується сукупністю доказів у кримінальному провадженні, що їх наведено вище, які належно досліджені, оцінені судом першої інстанції. Винуватість ОСОБА_7 доведена безпосередньо як показаннями потерпілої, свідка-очевидця події ОСОБА_12 , також іншими показаннями та письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої з приводу того, що судом не повною мірою досліджено всі докази у справі у їх сукупності, - дійсності не відповідають.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, - судом досліджено всі докази у кримінальному провадженні у їх сукупності, як показання потерпілої, свідків, так і письмові докази у справі.

Також, судом першої інстанції мотивовано, які з досліджених доказів приймаються до уваги як допустимі та належні, і покладені в основу вироку, а які судом відкинуті та за яких підстав. Зокрема, мотивовано, з яких підстав не взято до уваги як недостовірні показання малолітнього свідка ОСОБА_7 , аналогічно чому не взято до уваги показання свідка ОСОБА_18 .

Такі доводи обвинуваченої як от: показання свідка ОСОБА_12 є суперечливими щодо механізму спричинення удару потерпілій, щодо моменту падіння потерпілої, щодо того, чи ногою, чи рукою спричинено удару потерпілій; суперечливі із показаннями потерпілої ОСОБА_9 , - були предметом оцінювання суду першої інстанції.

Зокрема, судом встановлено відсутність будь-яких суперечностей та неточностей у показаннях свідка ОСОБА_12 .

І, зважаючи на сукупність досліджених та аналізованих доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Як встановлено, показання свідка ОСОБА_12 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченою протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, показання не суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні, також вони узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_9 .

Свідок приведена до присяги, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Будь-які об`єктивні підстави ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_12 не встановлено, як і не встановлено особистої зацікавленості свідка у певному результаті розгляду справи.

Обвинувачена також вказує, що не взято до уваги, що, відповідно до даних ПрАТ «Водафон Україна», за номером мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , телефон знаходився в межах дії базової станції у с. Сонячне, що не покриває територію, де вчинено злочин; отже свідка на місці вчинення злочину не було; суд, не маючи спеціальних знань, допустив, що свідок перебувала у місті.

Зауважується, що й даним посиланням судом першої інстанції надано детальної оцінки, із мотивуванням своїх висновків.

Тож, судом першої інстанції аналізовано інформацію про деталізацію з`єднань та місця знаходження мобільного терміналу з номером НОМЕР_6 (свідок ОСОБА_12 ), та судом встановлено, що після події саме свідок ОСОБА_12 повідомила про побачене доньці потерпілої (дзвінок здійснила свідок), що підтверджує її показання в суді та вказує на те, що саме свідку були відомі події злочину, у зв`язку із чим вона телефонувала, а не їй телефонували та розповідали про злочин.

Надано оцінки й посиланням захисту про те, що спілкування між свідком ОСОБА_12 та донькою потерпілої було здійснено не 02 серпня 2018 року після спілкування з батьком увечері, а 01 серпня 2018 року, а саме: суд прийшов до висновку, що із врахуванням сплину значного періоду часу з моменту події та допиту свідка у суді, вказане не спростовує показань свідка про те, що після події вона спілкувалася із донькою потерпілої та повідомила їй про побачений злочин.

Інформація про деталізацію з`єднань та місця знаходження мобільного терміналу з номером НОМЕР_6 не містить будь-яких висновків, встановлює тільки факт обслуговування мобільного терміналу з відповідним номером телефону різними базовими станціями у м. Кропивницькому, радіус дії яких є суттєвим, може сягати значних відстаней та поширюватися у тому числі на вулицю Академіка Тамма, 25.

Зокрема, із різницею в одну хвилину встановлено перебування мобільного терміналу як в зоні дії вишки по вул. Бориса Завадовского, 4, так і по АДРЕСА_8 (01 серпня 2018 року о 22:15 та о 22:16), що розташовані на значній відстані між собою.

Відповідно інформація не містить відомостей про конкретне місце розташування мобільного телефону в певні проміжки часу.

У довідці УОТЗ ГУНП в Кіровоградській області зазначено: інформація, використана для відображення розташування та радіусу дії базових станцій, отримана з сервісів мережі Internet загального доступу, у зв`язку із чим, під час її опрацювання можлива невідповідність фактичним даним роботи об`єктів телекомунікаційної мережі.

На підставі викладеного, суд, з вказаної інформації, зазначеної у інформації азимутів (координат направлень), зробив висновок про перебування ОСОБА_12 під час події у межах м. Кропивницького.

Колегія суддів не убачає з наведеного, що судом першої інстанції перевищено свої повноваження та надано висновок, який потребує залучення експерта та спеціальних знань.

Таким, чином, фактично всі доводи, що їх наведено обвинуваченою в апеляційній скарзі, були предметом детального розгляду та оцінювання судом першої інстанції.

Обвинувачена також зазначає, що протокол слідчого експерименту від 07.08.2018 року проведений за відсутності обвинуваченої, тому не містить доказової бази відносно вини обвинуваченої; фототаблиця до протоколу датована 04.08.2018 року, раніше ніж проведено слідчий експеримент.

З приводу вказано слід зауважити наступне.

Згідно із ч. 1ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Як встановлено ч. ч. 2, 3 ст. 240 КПК України за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу ; до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як визначено ч. 6 ст. 240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 105 КПК України Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки ; Додатками до протоколу можуть бути, зокрема, п. 4) фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

У відповідності до ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Слід вказати, що фотознімки, дозволяють наочно повторити ті самі елементи обстановки, які описуються в протоколі, та сприяють правильному і точному розумінню змісту протоколу, дозволяють перевірити об`єктивність і повноту записів у ньому шляхом зіставлення опису та зображення. Наявність додатків до протоколу у вигляді фотознімків робить його текст більш зрозумілим.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, старшим слідчим СВ Кропоивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 07 серпня 2018 року проведено слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_9 , під час проведення слідчої дії застосовувалась фотозйомка.

Про проведення слідчого експерименту слідчим складено протокол.

Як свідчить зміст процесуального документу, він складений згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу, у ньому зазначено осіб, які брали участь у проведенні слідчої дії, міститься зауваження та засвідчено підписами роз`яснення учасникам їх процесуальних прав та обов`язків, зафіксований факт використання фотозйомки, у протоколі докладно викладено умови і результати слідчого експерименту (аркуш провадження 23 том 1).

До протоколу проведення слідчого експерименту доданий додаток фототаблиця.

Додаток до протоколу належним чином виготовлений та засвідчений печатками та підписами слідчого ОСОБА_23 .

Слід зауважити, що при проведенні даної процесуальної дії (за участі потерпілої) не вимагалось обов`язкової участі тоді підозрюваної ОСОБА_7 , як на те вказує остання; кримінальний процесуальний закон не вимагає забезпечення обов`язкової участі підозрюваного у проведенні слідчого експерименту, а наділяє слідчого правом, за необхідності, залучити до участі у проведенні даної процесуальної дії підозрюваного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент за участі потерпілої проведений з метою уточнення та перевірки показань потерпілої, протокол слідчої дії містить пояснення потерпілої та фіксує відтворення подій кримінального правопорушення потерпілою.

Вказаний процесуальний документ відповідає вимогам ст. ст. 84-86 КПК України, а отже посилання обвинуваченої на те, що протокол проведення слідчого експерименту не містить доказової бази, - безпідставні.

Щодо посилань обвинуваченої на те, що фототаблиця до протоколу проведення слідчого експерименту від 07 серпня 2018 року датована іншою датою (02 серпня 2018 року), - вказане не впливає на допустимість та належність такого доказу як протокол проведення слідчого експерименту.

Крім того, як йшлося вище, фототаблиця є лише додатком до протоколу проведення слідчого експерименту, самостійного (без протоколу) доказового значення у кримінальному провадженні не має; фототаблиця наочно повторює ті самі елементи обстановки, які описуються в протоколі, візуалізує їх.

Як убачається зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці, - фототаблиця є додатком саме до цього протоколу процесуальної дії, фотографії фототаблиці відповідають його змісту і обставинам проведення.

Фактично, дата 02 серпня 2018 року на фототаблиці є технічною помилкою, допущеною слідчим при виготовленні додатку до протоколу проведення слідчого експерименту.

Також, обвинувачена ОСОБА_7 вказує, що висновок експерта № 507 від 21.08.2018 року є недопустимим доказом, оскільки досліджена експертом амбулаторна карта передана експерту з порушенням вимог КПК України, відсутні докази підтвердження передачі експерту знімку рентгенографії; висновок експерта є немотивованим, оскільки досліджує інший механізм заподіяння тілесних ушкоджень (рукою, а не ногою).

Вказані доводи є необґрунтованими та дійсності не відповідають.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження: старший слідчий СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_23 07 серпня 2018 року звернувся із клопотанням про призначення проведення судово-медичної експертизи до слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда (аркуш провадження 31, том 1).

Мета звернення: встановлення шляхом проведення експертизи ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Слідчим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда 08 серпня 2018 року, за наслідками розгляду клопотання слідчого, постановлено задовольнити клопотання та призначити проведення у даному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу щодо наявності у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх тяжкості, характеру, локалізації, механізму заподіяння, тощо (аркуш провадження 33 том 1).

При цьому, слідчим суддею постановлено надати експерту для проведення експертизи необхідні матеріали (матеріали кримінального провадження № 0006640).

Після чого, слідчим направлено експерту копію ухвали слідчого судді та необхідні для проведення експертизи матеріали копію протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої, медичну документацію потерпілої, рентген знімки.

На підставі наданих документів експертом проведено судово-медичну експертизу, складено висновок № 507 (початок експертизи 16 серпня 2016 року, закінчення 21 серпня 2018 року).

Порушень вимог кримінального процесуального закону у процесуальній процедурі призначення та проведення експертизи у конкретному випадку не виявлено, як і не встановлено порушень прав (підозрюваної тоді) обвинуваченої ОСОБА_7 .

З приводу вказівок обвинуваченої на те, що висновок експерта є немотивованим, оскільки досліджує інший механізм заподіяння тілесних ушкоджень (рукою, а не ногою), - вони є безпідставними.

Зі змісту висновку експерта убачається, що він проведений на підставі наданих слідчим документів (копії протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої, медичної документації потерпілої, рентген знімків).

Дослідження проведене чітко в межах поставлених експерту питань, при цьому, на вирішення експерта не поставлено питання, чим саме (рукою чи ногою) спричинено тілесні ушкодження потерпілій.

Відповідно, висновок експерта № 507, й не містить такої відповіді на вказане питання про такий механізм заподіяння тілесних ушкоджень як то: рукою чи ногою.

Висновок експерта № 507, як і наявний в матеріалах висновок експерта № 586/507 від 25.09.2018 року, містять аналогічне за змістом зазначення: механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_9 , відповідає механізму, на який вказує потерпіла в протоколах проведення слідчого експерименту.

Протоколи ж слідчого експерименту за участі потерпілої зафіксували єдиний механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_9 ,, на який стало вказувала остання: в результаті поштовху ОСОБА_7 ногою в праву ягодицю потерпілої, потерпіла впала вперед обличчям на сходи, на ліву руку. Внаслідок даного падіння заподіяно перелом лівої руки.

З приводу посилань обвинуваченої на те, що вона, з урахуванням інвалідності, враховуючи зріст потерпілої, фізично не спроможна була нанести удар потерпілій ногою у поясницю, залишено поза увагою неприязні відносини потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої та її дітей, що ґрунтується на релігійних переконаннях обвинуваченої, яка є прихожанкою церкви «Свідки Ієгови», - зауважується наступне.

Фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені сукупністю доказів, що їх наведено, аналізовано та оцінено вище.

Зокрема, встановлено, механізм спричинення, характер, локалізацію, тяжкість спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій.

При цьому, жодного доказу у справі на те, що кримінальне правопорушення вчинене на релігійному підґрунті та з релігійних переконань, - не встановлено. Доказами у справі встановлено, що підґрунтям виниклого конфлікту та вчинення кримінального правопорушення є неприязні відносини між обвинуваченою та потерпілою на побутовому рівні: проведення ремонтних робіт в квартирі обвинуваченої, галаслива поведінка дітей останньої, тощо.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченої свого підтвердження не знайшли.

Відносно обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження: кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 відноситься до категорії невеликої тяжкості, злочин є необережним.

Як особа обвинувачена характеризована позитивно, на утриманні із двома малолітніми дітьми, не судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до наявної у матеріалах кримінального провадження доповіді органу пробації: ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення низький; ризик небезпеки для суспільства та для окремих осіб низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі можливий та не становить небезпеки для суспільства.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, яке є майже мінімальним у межах покарання, визначеного частиною статті обвинувачення.

Призначене покарання у конкретному випадку, об`єктивно, не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченої, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченої свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить обвинувачена, і залишає вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4