ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/21/20 Справа № 0417/9484/2012 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляції засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про відновлення строку апеляційного оскарження вироку, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про відновлення строків апеляційного оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року ОСОБА_5 був засуджений за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Копія вирок в той же день була вручена засудженому, що підтверджується його розпискою.

Апеляційну скаргу, разом із клопотанням про її поновлення, на вказаний вище вирок ОСОБА_5 подав 22 травня 2020 року.

Враховуючи, що у клопотанні засудженого не зазначено об`єктивних поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення, крім того, питання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року вже вирішувалось ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2015 року, згідно якої засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні поданого клопотання.

В апеляціях:
- засуджений просить постанову скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суддів.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в 2012 році він пропустив процесуальні строку оскарження вироку з вини захисника, яка недобросовісно віднеслась до своїх обов`язків, яка повинна була подати апеляційну скаргу, але не подала.

- захисник просить постанову скасувати та поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2012 року.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що строк було пропущено через неналежне виконання своїх обов`язком захисником, а засуджений, будучи юридично необізнаним та не володіючи юридичними навичками, не зміг оскаржити вироку у визначений законом строк.

Заслухавши засудженого та його захисника, які підтримали вимоги своїх апеляцій та просили їх задовольнити; прокурора про незаконність вимог поданих апеляцій, перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 348 ч. 1 п. 1 КПК України (1960 року), апеляцію мають право подати: засуджений, його законний представник і захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого.

Згідно ст. 349 ч. 3 КПК України (1960 року), апеляція на вирок, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

У разі подання апеляції з пропуском встановленого статтею 349 цього Кодексу строку і при відсутності клопотання про його відновлення апеляція, відповідно до ст. 353 КПК (1960 року) постановою головуючого визнається такою, що не підлягає розгляду.

У разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до п`ятнадцяти років позбавлення волі. В цей же день копія вироку була вручена засудженому, що останній не заперечує.

Апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження вироку ОСОБА_5 подав 22 травня 2020 року, тобто більше ніж через сім років з дня ухвалення судового рішення.

В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, ОСОБА_5 та його захисник посилаються на неналежне виконання своїх обов`язків захисником засудженого, які колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки об`єктивних перешкод для звернення за кваліфікованою юридичною допомогою та подачі апеляції протягом більш ніж семи років, у засудженого не було.

Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необгрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обгрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В свою чергу необгрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 року по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що законні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження вироку від 18 вересня 2012 року - відсутні, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 349, 353, 366, 377 КПК України (в редакції 1960 року) та перехідними положеннями розділу 11 КПК України (в редакції 2012), колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляції засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про відновлення строку апеляційного оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4