Провадження № 1-кп/127/1121/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002485 від 15.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання, доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.
У ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки на думку прокурора ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, не має стійких соціальних зв`язків, а тому може переховуватись від суду, може продовжувати вчинювати злочини, а також може перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.
Захисник ОСОБА_5 заперечував, щодо клопотання прокурора, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, до затримання проживав разом із матір`ю, а тому він має міцні соціальні зв`язки та наміру ухилятись від суду не має, а також захисник зазначив, що інкримінованим злочином ОСОБА_3 шкоди потерпілій не завдав, цивільний позов потерпілою не заявлявся, а тому захисник ОСОБА_5 просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.
Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.
Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).
Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.
З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2019 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2020, від 04.03.2020, від 28.04.2020, від 24.06.2020 та від 13.08.2020 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 продовжувався строком на 60 днів.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 та клопотання прокурора, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.
З урахуванням вказаного суд вважає, за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання не навчався та не працював, не має постійного джерела доходу та не має стійких соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив інкримінований йому злочин під час того, як був оголошений у розшук ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, на розгляді якого перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 .
Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, а тому може переховуватись від суду, оскільки обвинуваченому відомо, де проживають потерпіла та свідки, а тому він може чинити тиск на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений до затримання не працював, не навчався, не мав постійного джерела доходу він може продовжувати вчинювати злочини, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.
При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Враховуючи викладене суд вважає, за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, у в клопотанні захисника ОСОБА_5 , щодо зміни запобіжного заходу відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.12.2020 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.
Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Суддя: