УХВАЛА

іменем України

23 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 459/1514/20
провадження № 51-6098ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 22 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року в межах кримінального провадження

№ 0000003 від 2 січня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 22 липня

2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати з 18 травня 2020 року.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 21 січня 2020 року.
Вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 вчинив злочини за наступних обставин.
У період з 22 години 30 грудня по 8 годину 31 грудня 2019 року, з корисливого мотиву, з метою власного збагачення, проник у приміщення господарського призначення на АДРЕСА_2 , належне

ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно, загальною вартістю 8800 грн, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому на зазначену суму.
Крім того, в ніч з 30 на 31 грудня 2019 року, з корисливого мотиву, з метою власного збагачення, проник у приміщення господарського призначення на АДРЕСА_3 , належне ОСОБА_7 , звідки таємно викрав майно, загальною вартістю 467,5 грн, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому на зазначену суму.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок місцевого суду від 22 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду, а провадження щодо ОСОБА_5 закрити з підстав невстановлення достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і вичерпанням можливості їх отримати. Зазначає, що стороною обвинувачення в судах першої й апеляційної інстанцій не доведено обставин проникнення ОСОБА_5 до приміщень та викрадення майна потерпілих за обставин, встановлених досудовим розслідуванням. Сторона захисту наполягає на тому, що визнає лише факт здачі викраденого у потерпілих майна, яке ОСОБА_5 знайшов біля дороги, що не є кримінально караним діянням. На думку захисника, прокурор та суди обох інстанцій не змогли спростувати цю версію. Тому до ОСОБА_5 безпідставно застосовано ч. 3 ст. 185 КК, яка не підлягала до застосування.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 370 КПК установлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК у касаційному порядку не підлягають.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.
Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, перевіряючи обґрунтованість викладених в апеляційній скарзі захисника доводів щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та доведеності, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, вчинено ОСОБА_5 , у своєму рішенні навів докладні мотиви і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу.
За фактичних обставин кримінального провадження, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, висновок місцевого суду про доведеність винуватості

ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Версії сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_5 до вчинення таємного викрадення майна у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за обставин, встановлених досудовим розслідуванням, були перевірені судами першої й апеляційної інстанцій та спростовані ними з посиланням на відповідні докази.
Висновок про те, що ОСОБА_5 не знайшов майно потерпілих у лісі, а таємно викрав його з проникненням у інше приміщення, грунтується на сукупності досліджених судами доказів: показаннях свідків ОСОБА_8 (який не підтвердив показання обвинуваченого про знахідку, за версією останнього, під час поїздки на риболовлю), ОСОБА_9 (не підтвердила перебування обвинуваченого на риболовлі 31 грудня 2019 року) та ОСОБА_10 (підтвердив факт здачі близько 10:00

31 грудня 2019 року ОСОБА_5 з ОСОБА_11 металу викраденого в потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майна). Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21 травня 2020 року і відеозаписом до нього, переглянутими в судовому засіданні, які не оспорювалися в судах апеляційної та касаційної інстанцій, свідок ОСОБА_11 указав, що на прохання обвинуваченого приїхав із ним машиною забрати з лісу метал, який знаходився у мішках, присипаних соломою, за 30 м від дороги, а не за 3-4 м від неї у глибину лісу, як зазначав у показаннях ОСОБА_5 . Вказане майно неможливо було побачити, перебуваючи на дорозі. На підставі показань потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , протоколів огляду місць подій від 1 та 9 січня 2020 року та інших доказів ідентифіковано викрадене майно та підтверджено факти його викрадення із замкнутих приміщень.
Місцевий суд виключив із обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку злочину як повторність, тому доводи касаційної скарги в цій частині є неприйнятними.
Доводи захисника в касаційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки «проникнення» спростовані місцевим та апеляційним судами на підставі встановлених цими судами фактичних обставинах кримінального провадження, згідно з якими обвинувачений здійснив крадіжку чужого майна із приміщень з обмеженим для невизначеного кола осіб (у тому числі і для нього) доступом, до яких незаконно проник шляхом зламу замків. Наведений висновок відповідає висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі

№ 205/5830/16-к.
За наведених обставин висновок місцевого й апеляційного судів про кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК є правильним, а тому підстав вважати, що судами попередніх інстанцій застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає до застосування, Верховний Суд не вбачає.
Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду ст. 419 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку та ухвали захисник

у касаційній скарзі не навів, а зазначені у ній мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області

від 22 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 вересня

2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3