Дата документу Справа № 336/3562/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/3562/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/946/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 19 серпня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001681 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна: квартири АДРЕСА_1 , в якому зазначила, що в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного 23.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001681 за ч. 2 ст. 190 КК України.
В обгрунтування клопотання, слідчий вказував, що проводиться досудове розслідування за фактом заволодіння шахрайським способом квартирою АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 .
Метою накладення арешту на майно слідчий зазначав необхідність збереження речового доказу задля убезпечення відчуження квартири.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001681 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Приймаючи таке рішення, слідчий суддя дійшов висновку відповідності вказаного майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а метою такого арешту слідчий суддя зазначив збереження речового доказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судом було накладено арешт на квартиру, яка відповідно до договору купівлі-продажу від 20 грудня 2020 року перебуває у її власності. Посилається на те, що її до судового засідання не викликали, тому вона була позбавлена можливості надати пояснення з даного питання. Зазначає, що ОСОБА_10 не був власником даної квартири. Звертає увагу, що на момент укладання договору купівлі-продажу приватний нотаріус зробила всі необхідні запити та витяги, перевірила хто є продавцем квартири та вчинила законний правочин, отже ОСОБА_7 є добросовісним набувачем майна. Крім того, стороною обвинувачення не надано даних, якими ініційовано витребування майна у його набувачів, як того передбачає ст. 215 ЦК України. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_7 відмовити.

Позиції учасників судового провадження.
Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Положення ч.2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Апеляційна інстанція констатує, що слідчий суддя врахував вимоги кримінального процесуального закону, з якими пов`язано питання накладення арешту на майно та прийняв цілком обґрунтоване рішення.
Так, матеріали провадження засвідчують, що у провадженні органу досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження № 0001681, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме за фактом заволодіння невстановленою особою шахрайським способом майном, яке належить ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду.
За наданими матеріалами, ОСОБА_10 звернувся до правоохоронного органу із заявою про внесення відомостей до ЄРДР відносно невідомих осіб по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. В якій зазначив, що він отримав в липні 2019 від двоюрідного брата ОСОБА_11 оригінали документів на квартиру за адресою АДРЕСА_3 для її переоформлення, яка належала матері ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер.
13.06.2020 р. ОСОБА_10 звернувся до адвоката для переоформлення вказаної квартири і ним було встановлено, що у спірній квартирі проживає інша невідома особа, яка повідомила, що вона придбала квартиру через ріелтора і всі оригінали документів перебувають у неї.
На підставі відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 212471033 від 15.06.2020 року, 20 грудня 2019 року о 19год. 19 хвилин 42 секунди приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Запорізька область ОСОБА_13 було зареєстровано договір купівлі-продажу, серія та номер: 7509, виданий 20.12.2019 року та право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7 .
В матеріалах провадження наявна копія договору купівлі-продажу від 20.12.2019 року, укладений між продавцем ОСОБА_14 та покупцем ОСОБА_7 щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Даний договір купівлі-продажу підписаний ОСОБА_15 , яка зазначена, як особа, що діє від імені ОСОБА_14 , якій у свою чергу згадана квартира належить на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Строй-Інвест» 28.05.1997 року.
При цьому наявні у провадженні документи щодо реєстрації даного житлового приміщення з 1993 року за ОСОБА_12 , родинні відносини як матері та сина між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , наявність заповіту на квартиру від імені ОСОБА_12 на ім`я її сина ОСОБА_11 , довідка від 2006 року про проживання у квартирі цих осіб та іншого сина, покази свідка ОСОБА_16 про проживання матері та двох синів у даній квартирі до моменту смерті, свідоцтво про смерть у 2008 році ОСОБА_12 , тощо - узгоджуються із показами заявника про злочин ОСОБА_10 стосовно обставин, пов`язаних із даним житловим приміщенням.
Судова колегія, зваживши сукупність наведених вище обставин, констатує, що в даному кримінальному провадженні заявлене для арешту майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки обставини, які розслідуються та внесена до ЄРДР правова кваліфікація вказують, що зазначене майно є предметом кримінально протиправних дій.

Самі обставини провадження, пов`язані із перереєстрацією права власності на квартиру засвідчують наявність ризиків її відчуження, розпорядження.

З урахуванням наведеного вище, апеляційна інстанція приходить до висновку, що слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно.

Наявність ризиків подальшого відчуження, розпорядження житловим приміщенням виявляють вірність визначеної слідчим суддею мети накладення арешту на квартиру, яка передбачена п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, а саме задля збереження речового доказу.

Отже, судова колегія, ознайомившись із матеріалами провадження знаходить висновок слідчого судді про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на квартиру аргументованим, виваженим.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 є добросовісним власником майна, а тому у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно положень ч.3, ч. 10 ст. 170 КПК України накладення арешту на майно саме з метою збереження речового доказу не обмежено суб`єктністю володільця майна.

При цьому, арешт майна з підстави, передбаченої п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна та, на відміну від двох інших, встановлених п.п. 2,3 ч.2 ст. 170 КПК України правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні.

Одночасно, відповідаючи на інші доводи апелянта, колегія суддів відмічає накладення арешту на предмет злочину саме у рамках кримінального провадження з підстав. передбачених кримінальним процесуальним законом, що не пов`язано та не вимагає вирішення питання про витребування майна у його набувачів в порядку цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому, слідчий суддя обрав спосіб накладення арешту на майно лише шляхом заборони розпорядження, що свідчить про врахування і наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, чим дотримався принципу співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були істотно порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

Рішення слідчого судді є достатньо вмотивованим та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001681 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4