ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 583/1779/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3256/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.08.2020 року ОСОБА_9 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255; ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 189; ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 289; ч.1 ст. 263; ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 187 КК України,
ОСОБА_10 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 189; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 289; ч.1 ст. 263; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 187; ч.1 ст. 309 КК України,
ОСОБА_11 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 189; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 289; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_12 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 189; ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.4 ст. 187 КК України
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 03.10.2020 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, даних про осіб обвинувачених та з урахуванням їх віку та стану здоров`я, суд дійшов висновку, що з метою запобігти спробам переховуватися від суду, знищення або спотворення речей, які мають значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовженню злочинної діяльності, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, та у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження не завершено, обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 03 вересня 2020 року, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_13 подали на нього апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем їх реєстрації та фактичного проживання, з покладенням на них обов`язків: прибувати за кожною вимогою (викликом) до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися за межі визначеного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим і свідками та, у разі встановлення, з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що обвинувачення стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не є обґрунтованим та таким, що не відповідає стандарту «доведення поза розумним сумнівом»; стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; сама по собі тяжкість вчиненого злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; судом не проаналізовано застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою; суд розглянув питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одночасно відносно чотирьох обвинувачених, узагальнюючи ризики, не надаючи оцінку кожному з обвинувачених окремо.
Також захисник зазначає, що враховуючи рекомендації європейських інституцій та ситуацію з пандемією в Україні, розуміючи, що життя та здоров`я людини згідно з Конституцією України є найвищою соціальною цінністю (стаття 3), є нагальна потреба у врахуванні судами, органами прокуратури і досудового розслідування умов пандемії як однієї з обставин, що мають враховуватися при обранні тримання під вартою, чи зміні іншого запобіжного заходу на тримання під вартою та пошук можливостей застосування у разі потреби альтернатив;

- обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити розмір застави.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений зазначає, що прокурором не наведено жодного доказу в обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України; його вина за пред`явленим обвинуваченням не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження; він тривалий час перебуває під вартою, але судовий розгляд ще не розпочато; судом не розглянув клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу; сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути покладена в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою; ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час відсутні, а тому до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення та потерпілі не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків і потерпілих та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кількох умисних особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді понад 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вчинення злочинів пов`язано з застосуванням та погрозами фізичного насильства до потерпілих, не мають постійних джерел доходів, через що мають нестабільне матеріальне становище, у зв`язку з чим обвинувачені можуть знищити або спотворити речі, а також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, в тому числі із застосуванням чи погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, а також враховуючи дані про осіб обвинувачених, зокрема те, що останні міцних соціальних зв`язків та офіційних джерел доходу не мають, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 раніше вже притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, на думку колегії суддів, внаслідок наявності зазначених вище обставин існують об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, продовжити злочинну діяльність, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
Крім того, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вже знову продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2020 року включно.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про його невинуватості за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Щодо апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки вони відповідають вимогам ч.4 ст. 183 КПК України, так як останні обвинувачуються у скоєнні злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування відносно потерпілих.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянтів.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді