Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1179/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 04 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

07 липня 2020 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду було залишено попередній запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 днів до 04 вересня 2020 року.

Своє рішення суддя обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, вчинив кримінальне правопорушення у період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обраного в рамках іншого кримінального провадження, яке знаходиться на розгляді у суді, неодружений, непрацевлаштований, що дає підстави вважати, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання ризикам переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений, як вбачається з її змісту, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що суд не врахував, те, що він має міцні соціальні зв`язки, має батьків, брата та сестру, тривалий час перебування його під вартою, а також наявність зареєстрованого місця проживання.

Вважає, що судове рішення є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 07 липня 2020 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, а зокрема у нападі (розбої) з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб та вчинив кримінальне правопорушення у період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обраного в іншому кримінальному провадженні, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

Відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків ( відсутня родина та утриманці), наявність неодноразових судимостей, зокрема за вчинення умисних, насильницьких, корисливих злочинів, наявність іншого кримінального провадження де він є обвинуваченим, підвищує ризик переховування обвинуваченого або повторного вчинення злочинів та унеможливлює застосування менш суворого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції на даній стадії перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення про продовження ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ухвалою суді від 07.07.2020 р., який має статус обвинуваченого і не в праві вирішувати питання про об`єднання кримінальних проваджень про, що в апеляційній скарзі також просить обвинувачений.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 04 вересня 2020 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: