ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/479/21 Справа № 199/6151/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000987 07 липня 2020 року, щодо

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Новомосковськ
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська
від 21 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 лютого 2021 року включно. Відмовлено стороні захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що ОСОБА_8 може вчинити нові злочини, оскільки його повідомлено про підозру у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, коли обвинувачений знаходився під домашнім арештом за іншим кримінальним провадженням, що з огляду на викладене є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, може переховуватися від суду. Крім того, суд зазначив, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 18:00 год. до 09:00 год. наступного дня, у зв`язку з потребою отримання у денні години медичної допомоги та лікування.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим, та не надано жодних доказів, які б посвідчували факти наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначає, що твердження прокурора про обставини нібито нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, є безпідставними, оскільки будь-які докази такого розвитку подій відсутні, та ОСОБА_8 фізично не міг стоячи зі спини потерпілого лівою зламаною рукою нанести удар ножем зліва в область грудної клітини. Вказує на те, що обвинувачений має захворювання на туберкульоз та весь час перебування у слідчому ізоляторі не надається належна медична допомога, не виконується належне тримання особи під вартою, що принижує гідність відношення до останнього та створює загрозу здоров`ю та життю підозрюваного. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має позитивну репутацію, що підтверджено характеристикою, має тимчасові підробітки різноробочим на будівельних майданчиках.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 і захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №199/6151/20, 21 грудня 2020 року в судовому засіданні Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та доводи захисника і обвинуваченого щодо зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що судом правильно встановлена наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду.
Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей та працездатних осіб не має та його повідомлено про підозру у вчиненні умисного особливого тяжкого злочину, коли обвинувачений знаходився під домашнім арештом за іншим кримінальним провадженням, а отже, існує ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілого в кримінальному провадження з метою зміни їх показів на його користь.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та обвинуваченим і його захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Доводи захисника, що обвинувачений має захворювання на туберкульоз та весь час перебування у слідчому ізоляторі йому не надається належна медична допомога, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали контрольного провадження не містять та захисником під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б вказували на неможливість перебування ОСОБА_8 у місцях ув`язнення чи неможливість забезпечення лікування його в умовах СІЗО.
Щодо посилання захисника, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має позитивну репутацію, що підтверджено характеристикою, має тимчасові підробітки різноробочим на будівельних майданчиках, слід зазначити, що дані обставини не можуть бути підставою для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу, так як з урахуванням обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, репутації обвинуваченого вищезазначені доводи не свідчать про наявність у ОСОБА_8 перешкод або інших стримуючих факторів належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська
від 21 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4