Справа № 308/3507/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, угоду про визнання винуватості укладену 31 березня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001408 від 18 грудня 2019 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , українцем, військовослужбовцем призваним на військову службу за контрактом військової частини НОМЕР_1 , громадянином України, з середньою спеціальною освітою, розлученим, на утриманні має одну неповнолітню дитину, механіком-водієм 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, старшим солдатом, раніше не судимим, -

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2017 року ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та направлений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , де призначений на посаду механіка-водія 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону.

Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 9,11,12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушне додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.

Натомість, ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленою порядку несення військової служби.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин, 1 червня 2018 року самовільно залишив місце несення служби - територію 2-го гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 31 березня 2020 року, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військовослужбовцем військової частини (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Дані обставини в повному обсязі підтверджуються зібраними доказами у кримінальному провадженні на час укладення угоди та є достатніми для складання обвинувального акту.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 31.03.2020 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , міру покарання, визначену в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому та просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Із змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо всіх істотних обставин даного кримінального провадження. ОСОБА_7 беззастережно та у повному обсязі визнає винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі повідомленої йому підозри від 31 березня 2020 року. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001408 від 18 грудня 2019 року підлягає затвердженню.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 , за ч.4 ст.407 КК України, нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану - кваліфіковано вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, оскільки не здійснює відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення, обставини вказують на правильну кваліфікацію діянь за ч.4 ст.407 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , за ч.4 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, наявністю обставин, які пом`якшують покарання підозрюваного щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та безпосередня участь у проведенні Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (учасник бойових дій), відсутністю обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст.65 Кримінального кодексу України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 , може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 31 березня 2020 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ч.1 ст.65 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, оскільки, ОСОБА_4 , визнав узгоджену міру покарання в угоді.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2020 року укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001408 від 18 грудня 2019 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому обраховувати з моменту оголошення вироку.

На підставі ч. 3 ст. 76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана, цивільний позов не заявлявся.

Витрати пов`язані з проведенням експертиз відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1