Справа № 471/1142/14-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000216, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2014 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазіщина Рахівського району Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України.
У відповідності до п. 20-5 Розділу XI Перехідні положення Кримінально-процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Враховуючи, що всі судді, які входять до складу колегії суддів по даній справі, перебувають на лікарняному, що унеможливлює вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, строк дії якого закінчується 29 січня 2021 року, вказане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішує суддя ОСОБА_1 як інший суддя, визначений в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_4 з 08.06.2015 року по 11.01.2019 року знаходився у розшуку, обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України, за які законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та від 5 до 7 років позбавлення волі, що спонукатиме особу до втечі, не працює, не має постійного джерела доходу, що вказує на схильність особи до переховування від суду; можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків так як останній обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, що свідчить про те, що він може фізично чи психологічно здійснювати тиск на потерпілу, законного представника потерпілої та свідків, з метою зміни показів чи подальшу їх відмову.Вказував на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`які.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що у період з 08.06.2015 року по 11.01.2019 року він не ухилявся від суду, а перебував в зоні АТО. Прохав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 прохав відмовити в задоволенні клопотання прокурора, вважаючи за можливе застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики не доведені. Наголосив на тому, що запобіжний захід у виді домашнього арешту застосовувався до обвинуваченого у період з 12 листопада 2014 року по 12 січня 2015 року, ухвалу про розшук обвинуваченого суд виніс 08 червня 2015 року після закінчення строку дії вказаного запобіжного заходу.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2014 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 04 серпня 2014 року.
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 червня 2014 року ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 06 червня 2014 року скасовано та обрано ОСОБА_4 запобіжний захід в виді тримання під вартою строком до 12 серпня 2014 року.
Ухвалою слідчого судді Братського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2014 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 12 вересня 2014 року.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 12 січня 2015 року.
08 червня 2015 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_4 оголошено у розшук.
11 січня 2019 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого неодноразово продовжувався.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд розглядає питання продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України можливість переховуватися від суду, на даний час не зменшився. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152 та ч. 2 ст. 153 КК України, за які законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та від 5 до 7 років позбавлення волі, розуміє наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. Вказане сприяє тому, що він не працює, не має постійного джерела доходу.Під час розгляду кримінального провадження у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області обвинувачений змінив своє місце проживання, не повідомивши про це суд, внаслідок чого ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року був оголошений в розшук.
Крім того, суд вважає, що вказаний прокурором другий ризик можливість незаконно впливати на потерпілу, свідків, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, теж не зменшився з урахуванням наступного.

Як визначено рішенням Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі» ризик тиску на свідків та потерпілих може бути визнано на початкових стадіях процесу, але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії»).
Доказами на обґрунтування такого ризику можуть бути: підтверджуючі документи, що обвинувачений вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; незаконний вплив на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що також підтверджується документально.
Разом з тим, у судовому засіданні Арбузинського районного суду Миколаївської області під час допиту як потерпіла так і законний представник потерпілої наголошували про спроби родичів обвинуваченого вплинути на них з метою зміни ними показів щодо обставин справи. Тому суд впевнений, що вказаним підтверджується наявність такого ризику.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

З урахуванням тривалості обраного та продовженого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не закінчено,суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.
Так, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений обвинувачується у злочині, який пов`язаний з насильством.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184,193, 194, 196-199, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню № 0000216, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2014 року, продовжити до 25 березня 2021 року.

Повний текст ухвали проголошено 26 січня 2021 року о 8 годині.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1