УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001452 від 02.09.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.09.2020, до чергової частини Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі надійшла заява від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк., АДРЕСА_1 , щодо вжиття заходів правового характеру до невідомих осіб, яка 01.09.2020, приблизно о 23.10 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , біля ресторану «Три барашки», вчинили хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, що виразилось у демонструванні предметів схожих на ножі та пістолети у відношенні громадян та нього, почали штовхати його, хватати за одяг, висловлюватись нецензурними словами.

Згідно ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку(огляду) до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

02.09.2020 року слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_4 згідно ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаному із врятуванням майна та безпосереднім переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, було проведено обшук автомобіля «ВАЗ 2108», чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 97, кут вул. Семінарська, в ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки ВАЗ 2108, чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 ; мобільний телефон «IPhone 10» у корпусі білого кольору, упакований до сейф-пакету №INP1014331; мобільний телефон «ОРРО» у корпусі синього кольору, упакований до сейф-пакету №INP1014332.

Дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що у задоволенні останнього необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підляки спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачене, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також, варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, жодній особі у кримінальному провадженні № 0001452 не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КПК України, а слідчим у клопотанні не доведені підстави вважати, що вищевказані предмети та речі, можуть бути приховані, втрачені, або настануть інші негативні наслідки, які будуть перешкоджати повному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

Крім того, надані слідчим матеріали, не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, адже вони не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту.

Слідчий судддя вважає, що під час звернення з клопотанням, слідчий не довів необхідність такого ступеня втручання у право власності, а саме клопотання є взагалі необґрунтованим та невмотивованим.

Вважаю, що висновок слідчого про наявність правових підстав для накладення арешту не підтверджується.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна транспортний засіб марки ВАЗ 2108, чорного кольору, д.н.з., НОМЕР_1 ; мобільний телефон «IPhone 10» у корпусі білого кольору, упакований до сейф-пакету №INP1014331; мобільний телефон «ОРРО» у корпусі синього кольору, упакований до сейф-пакету №INP1014332 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

08.09.2020