ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2206/20 Справа № 192/619/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року було відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_7 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, а також обставин його вчинення, які викладені у вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року, на даний час відсутні підстави для зміни невідбутої частини покарання обмеженням волі, а тому суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, дійшов висновку, що засуджений на даний час не став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року та задовольнити в повному обсязі подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.
Вважає, що наявні в матеріалах справи дані підтверджують позитивні зміни в його особистості за весь період покарання, оскільки він тричі був заохочений, а саме 18.10.2019 року, 21.01.2020 року та 13 березня 2020 року та не мав жодного стягнення.
Зазначає, що судом не було враховано те, що він має неповнолітню дитину, яка потребує його піклування, за місцем проживання та роботи він характеризувався позитивно, допомагав матеріально батькам-інвалідам, вину у скоєному визнав та щиро розкаявся.

Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу законною та обґрунтованою. В судових дебатах сторони підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю - доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років 6 місяці позбавлення волі. Початок строку 03.10.2017 року, кінець строку 18.01.2023 року.
Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.10.2017 року, коли прибув до Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№4), де вимог режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 25.01.2018 року відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», на даний час відбув 1/2 частину строку призначеного покарання. Працевлаштований робочим в овочевому складі установи, до праці відноситься добросовісно. За час відбування покарання характеризується позитивно, порушень режиму утримання не допускав. Три рази заохочувався, а саме 18 жовтня 2019 року , 21 січня 2020 року та 13 березня 2020 року, стягнень не мав.
Також наданими матеріалами підтверджується, що засуджений ОСОБА_7 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», бере участь у роботі самодіяльних організацій, проте не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.
Засіданням комісії установи від 16.08.2019 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 в застосуванні зміни умов тримання відповідно до статей 100,101 КВК України.
Апеляційним переглядом встановлено, що сукупність вищевказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції та їм дана належна оцінка. На думку колегії суддів, суд повною мірою врахував дані, які позитивно характеризують засудженого, разом з цим, дійшов висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, що засуджений не повною мірою довів своє виправлення та його поведінка не є достатньо сумлінною, а отже його повне виправлення на теперішній час ще не доведено, і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відмову у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш мґяким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4