УХВАЛА
іменем України
Справа № 126/2112/20

Провадження № 1-кс/126/665/2020

"24" вересня 2020 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участтю сторін кримінального провадження слідчого ОСОБА_3 та особи щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бершадь клопотання слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000453 від 18.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000453 від 18.09.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання слідчий стверджує, що 18.09.2020 близько 19:00 год. працівниками СРПП № 1 Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, на автодорозі Т-0222 сполученням Тульчин-Тростянець-Бершадь 62+900 км, зупинено автомобіль ЗИЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , на кузові якого знаходилась деревина різного діаметру породи ясен, без відповідних документів.

Виїздом СОГ На МП було встановлено, що об`єктом огляду являється ділянка автодороги із асфальтобетонним покриттям, а саме Т-0222 сполученням Тульчин-Тростянець-Бершадь, 62+900 км, на правому узбіччі був наявний транспортний засіб ЗИЛ моделі 131, бортовий с, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , передньою частиною розташований в напрямку м. Бершадь, прив`язка здійснюється до електроопори № 197/84 відстань від якої до вищевказаного транспортного засобу складає 10 метрів. Під час огляду вилучено транспортний засіб ЗИЛ моделі 131, бортовий-с, зеленого кольору, НОМЕР_1 , право власності на який належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 , в користуванні перебуває у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , свіжозрізані стовбури дерев ясена, які знаходилися на кузові вищевказаного автомобіля, товарно-транспортну накладну серії ВНБ № 533916 від 18.09.2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

18.09.2020 відомості про вчинення вказаного злочину було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

18.09.2020 року начальником СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_6 провадження досудового слідства по кримінальному провадженні № 0000453 доручено слідчому СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 ..

На даний час виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені речі під час огляду: транспортний засіб ЗИЛ моделі 131, бортовий-с, зеленого кольору, НОМЕР_1 право власності на який належить ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_2 , в користуванні перебуває у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , свіжозрізані стовбури дерев ясена, які знаходяться на кузові вищевказаного автомобіля, товарно-транспортну накладну серії ВНБ №533916 від 18.09.2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вище вказаний транспортний засіб та документи, є речовими доказами та являються знаряддями скоєння злочину по кримінальному провадженню, несуть на собі сліди вчинення злочину по кримінальному провадженню, також з метою проведення об`єктивного розслідування, встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні необхідно провести криміналістичні експертизи, що потребує значної затрати часу, а не накладення арешту на вилучене майно може призвести до його зникнення, знищення, приховування та інших негативних наслідків, що зашкодить кримінальному провадженню.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не явився. Надав заяву в якій клопотання підтримав та просив задовольнити. Розгляд клопотання просив здійснювати у його відсутність.

ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Вказав, що всі необхідні документи на деревину в нього є. Коли його зупинили працівники поліції, він пояснював, що просто забув її взяти в лісництві. На підтвердження своїх слів надав суду товаро-транспортну накладну серії ВНБ № 533922 від 18.09.2020 року.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого та користувача автомобіля, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При розгляді даного клопотання встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження № 0000142 від 08.03.2020 року, проводиться за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Злочин - антисоціальний вчинок людини, що посягає на відносини, що склалися в суспільстві, і становить небезпеку суспільному розвитку.

Злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

На підтвердження вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного винного діяння до клопотання слідчого додано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000453 від 18.09.2020 за фабулою: «18.09.2020 близько 19:00 год. працівниками СРПП № 1 Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, на автодорозі Т-0222 сполученням Тульчин-Тростянець-Бершадь 62+900 км, зупинено автомобіль ЗИЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , на кузові якого знаходилась деревина різного діаметру породи ясен, без відповідних документів.». Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 246 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 246 КК України, кримінальна відповідальність за вказаною частиною статті настає у разі незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяло істотну шкоду.

Проте матеріалами клопотання не наведено даних щодо обґрунтованості підозри у вчиненні будь - якою особою кримінального правопорушення, тобто злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Пленум Верховного Суду України зокрема, у постанові Пленуму № 17 від 10.12.2004 року вказується: «…звернути увагу судів на те, що кримінальна відповідальність за незаконну порубку лісу (ст. 246 КК України) настає у випадках, коли остання здійснювалася з порушенням нормативних актів, які регулюють порядок порубки дерев і чагарників, у лісах, захисних та інших лісових насадженнях (якщо при цьому заподіяно істотну шкоду), або в заповідниках чи на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах». Зокрема, згадана Постанова кваліфікує незаконну порубку дерев і чагарників, що «вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено».

Склад злочину тут є матеріальним, оскільки закон визначає обов`язкову умову - наявність істотної шкоди. Відсутність такої шкоди у діянні автоматично переводить цей злочин у категорію адміністративних проступків або інших видів кримінально-караних діянь.

Місце вчинення злочину у випадку незаконної порубки має важливе значення, оскільки від нього може залежати, чи наявний у діях особи склад злочину, а якщо так, то який саме. Зокрема, встановлення місця вчинення злочину є обов`язковим, коли вирубка вчинена в заповідниках або на території об`єктів природно-заповідного фонду, в інших особливо охоронюваних лісах. Тому кваліфікація злочину залежить від категорії захисності лісу і правового статусу об`єктів та територій, де вчинена незаконна порубка.

Під знаряддям злочину при незаконних порубках, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 17, слід розуміти «предмети чи технічні засоби, які умисно використовуються їх власником чи співучасниками злочину для порубки дерев, а також для полегшення вчинення зазначених дій: наприклад, транспортні засоби (при чому останні можуть бути визнані знаряддями злочину не тільки тоді, коли вони використовувались безпосередньо в процесі здійснення незаконної порубки лісу, а й коли без їхнього використання вчинення злочину було б неможливим або надто складним)». При самовільних рубках в основному використовують ручні пили, сокири, бензопили. Знаряддя та засоби, за допомогою яких вчинена незаконна порубка, законом розглядаються як речові докази. При цьому такі предмети, якщо вони належать засудженим, можуть бути конфісковані на підставі рішення суду.

Версія органу досудового розслідування про те, що транспортний засіб ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 та деревина, зазначені у клопотанні про арешт майна, є предметом, доказом злочину, не підтверджена допустимими доказами, оскільки транспортний засіб ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції на автодорозі Т-0222 сполученням Тульчин-Тростянець-Бершадь, 62+900 км, і жодних даних про те, що місце злочину взагалі існує слідчим не надано як і не надано даних щодо існування відомостей стосовно заподіяння істотної шкоди лісовому господарству.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_4 перевозив дрова на автомобілі, не є належним і достатнім доказом незаконності походження вказаної деревини.

Відповідно до ч.1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі, якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Однак, як вбачається з протоколу огляду місця події від 18.09.2020 року, не вбачається, що вилучені речі та документи опечатувалися.

А тому зазначені обставини свідчать про неможливість використання виявлених під час огляду місця події 18.09.2020 року речей та документів, як доказів у даному кримінальному провадженні.

Також з матеріалів клопотання вбачається, що майно вилучене під час огляду місця події, про арешт якого просить слідчий, передано на відповідальне зберігання до Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до ч. 3 ст. 168 КПК України слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

В судовому засіданні не встановлено, а слідчим не підтверджено, що такий протокол взагалі складався.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Досліджуючи правові підстави арешту майна чи відмови в арешті слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України), який в своїх рішеннях у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. (п.175) та у справі «Луканов проти Болгарії» (1997р.) зазначив, що слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону.

ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

Згідно положень статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того відповідно до абз. 2 п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ: арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Таким чином, приймаючи до уваги вище викладене і загальні засади кримінального провадження, клопотання слідчого задоволенню не підлягає, оскільки не містить належного обґрунтування, викладені обставини свідчать, що ризики для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: арешту вказаного майна відсутні та слідчим не наведено доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстав для втручання у права особи, а саме щодо позбавлення або обмеження її права власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 9, 131-132, 170-174, КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В клопотанні слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000453 від 18.09.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити

Зобов`язати слідчого СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 передати вилучене майно та речі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1