ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/235/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 р.

Суддя Тернопільського апеляційного суду ОСОБА_2 ,

ознайомившись з апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0000295 від 26.08.2019р. про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000295 від 26.08.2019р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року частково задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 та задоволено клопотання прокурора. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 20 вересня 2020 року, з одночасним визначенням розміру застави. У разі внесення застави вирішено покласти на обвинуваченого процесуальні обов`язки.

На вказану ухвалу прокурор прокуратури Тернопільської області подав апеляційну скаргу, за змістом якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити подане прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, зокрема ухвал суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 цієї статті в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру та інші ухвали у випадках, передбачених КПК.

Проте нормами КПК України прямо не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України (ч. 2 зазначеної статті). Цими положеннями КПК України фактично встановлено, що право на апеляційне оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції може бути реалізовано лише з відстрочкою на невизначений термін до оскарження рішення у справі.

13 червня 2019 року Конституційний Суд України у рішенні №-4 р/2019 визнав неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом скасовано обмеження на окреме оскарження ухвал про продовження строку тримання особи під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції.

Конституційний Суд сформулював юридичну позицію, згідно з якою положення статей 1, 3, 8, 21, 29, ч.1 ст. 55 Конституції України гарантують особі, право на свободу та особисту недоторканність якої обмежено рішенням суду у кримінальному судочинстві, судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку судових рішень щодо обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність до ухвалення судового рішення по суті.

Зазначені вище норми - статті 29 та 55 Основного Закону, а також стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають права людини на свободу й особисту недоторканність, захист прав і свобод людини і громадянина судом та спрямовані на недопущення свавільного позбавлення свободи.

Таким чином, окреме апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті на підставі рішення Конституційного Суду спрямоване на забезпечення обвинуваченому, конституційне право на свободу якого обмежено шляхом продовження строку тримання під вартою на підставі ухвали суду, ефективного судового захисту шляхом перевірки судом апеляційної інстанції законності цієї ухвали. Адже за результатами апеляційного перегляду в разі незаконного позбавлення волі право особи може бути повністю або частково поновлено судом апеляційної інстанції.

Наведене вище свідчить, що Конституційний Суд розширив права обвинуваченого на апеляційне оскарження ухвали, якою обмежено його право на свободу, а не наділив і не мав на меті наділити прокурора таким правом, оскільки оскарження прокурором ухвали про продовження строку тримання під вартою може призвести до погіршення становища обвинуваченого.

Отже, за рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 право на окреме оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті має лише особа, чиє право обмежено, обвинувачений, його захисник, законний представник, а інші учасники судового провадження, у тому числі і прокурор, не мають права подавати апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою до вирішення справи по суті.

За наведених обставин, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні слід відмовити.

Керуючись ст.399 КПК України,

у х в а л и в:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0000295 від 26.08.2019р. про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України, якою частково задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 та задоволено клопотання прокурора відмовити.

Суддя