Справа № 354/607/20
Провадження № 1-кп/354/56/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Яремчі кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, -
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто в тому, що він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, за наступних обставин.
15.05.2020 року приблизно о 18 год. 00 хв. в смт. Ворохта по вул. Франка, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_6 під час конфлікту із ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, наніс один удар своєю головою по обличчю ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа у вигляді синця та набряку без порушення функції носового дихання, які згідно висновку експерта №140 від 29.05.2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Потерпілий та його адвокат заявили клопотання про проведення загального порядку дослідження доказів у справі, оскільки поставили під сумнів визнання вини обвинуваченим та стверджували, що це необхідно для призначення більш тяжкого покарання обвинуваченому.

З огляду на це, порядок дослідження доказів у справі проведено загальний: допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, оголошено матеріали справи та оглянуто речові докази.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю. Цивільний позов не визнав. Зазначив, що він був на роботі, йому зателефонувала дружина та повідомила, що у неї виникла чергова суперечка із ОСОБА_5 , який її ображає та штовхає. Тоді, він негайно приїхав, адже, вважає, що обов`язком будь-якого чоловіка є захищати свою дружину. Шкодує про вчинок. Зазначає, що був знервований, не зміг себе контролювати та вдарив ОСОБА_5 в чоло. На місці була поліція. У судовому засіданні у присутності учасників процесу попросив вибачення у потерпілого. На запитання головуючої ще раз зазначив, що визнає свою вину повністю, розкаюється. Повідомив, що шкоду не відшкодував, бо не визнає цивільного позову. Просить його суворо не карати.
На думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доводиться зібраними в ході досудового розслідування по справі доказами - показами обвинуваченого, потерпілого, свідків, висновком експерта № 140 від 18.05.2020 року за № 2562/108/52, відеозаписом події, яка записана диск, що долучений до матеріалів справи.

Допитаний у судовому засідання потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він разом зі своїми друзями був на будові, що знаходиться на території смт. Ворохта по вул. Лесі України. У нього виник конфлікт із ОСОБА_7 , дружиною обвинуваченого у справі, яка його побила, а він це все зняв на камеру свого телефону. Коли він зі своїм швагром ОСОБА_8 поверталися з будови у сторону дороги до своїх автомобілів, під`їхав обвинувачений ОСОБА_6 з молодиками, які, вийшовши з машини, почали за ними бігти, а вони, налякавшись, почали втікати. Йому вдалося втекти та сховатись. Невдовзі його товариші повідомили, що приїхали працівники поліції. Тоді, він повернувся назад. Його підвіз швагро ОСОБА_8 . Він побачив багато людей та поліцію. Вийшовши з машини, до нього несподівано підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який вдарив його у обличчя своєю головою. Це все відбувалося у присутності працівників поліції. З носа пішла кров. Згодом приїхала швидка медична допомога, яка надала йому медичну допомогу на місці. До лікарні його не госпіталізували. Він ввесь час залишався на місці. Просить суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_6 та стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. На обгрунтування моральної шкоди зазначає, що змушений ходити по судових засіданнях, до правоохоронних органів (уточнив, що конкретно по цій справі був 3-4 рази). Також зазначив, що змушений був йти до лікарні, з метою проведення експертизи. Все це звичайно створює для нього дискомфорт. Крім того, вони з дружиною чекають на появу дитини, і ситуація, у якій опинився він, створює і стресовий стан для його дружини.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що потерпілий ОСОБА_5 є чоловіком його сестри. Із обвинуваченим у справі ОСОБА_6 вони просто знайомі. Зазначив, що 15.05.2020 року він разом із потерпілим ОСОБА_5 були на будові, що знаходиться по АДРЕСА_2 . У них виник конфлікт із дружиною обвинуваченого - ОСОБА_7 . Коли він побачив як дружина обвинуваченого била потерпілого ОСОБА_5 , то зняв це на камеру свого телефону. Відповідно виник ще більший конфлікт, бо дружина обвинуваченого підбігла до нього, хотіла забрати телефон. Але вони втекли. Пізніше, коли вони вже поверталися з будови у сторону дороги до своїх автомобілів, під`їхав на автомобілі обвинувачений ОСОБА_6 з невідомими чоловіками. Вийшовши з автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 почав погрожувати потерпілому, а вони втікати. Тоді, обвинувачений разом із молодиками почали бігти за ними. Він чув, що кричали, щоб у нього забрати телефон. Він викликав поліцію та повернувся на місце події. Приїхала патрульна поліція, тоді він зв`язався з потерпілим, привіз його назад. Коли вони вийшли з машини до ОСОБА_5 підійшов обвинувачений ОСОБА_6 і наніс удар йому головою в обличчя, з носа пішла кров. Телефон тримав потерпілий при собі. Телефон був ввімкнений і те як його били ОСОБА_5 , знімав сам на камеру свого телефону. Працівники поліції втрутилися після того як обвинувачений вдарив потерпілого та використали газові балончики, після чого сутичка припинилася. Невдовзі приїхала швидка медична допомога, яка надала першу медичну допомогу ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з потерпілим та обвинуваченим не перебуває у родинних відносинах, просто знайомі. Зазначив, що з потерпілим ОСОБА_5 проводив деякі ремонтні роботи. Бачив, що у потерпілого з дружиною обвинуваченого виник конфлікт. Йому відомо, що у потерпілого ОСОБА_5 та його швагра ОСОБА_8 хотіли забрати телефони. Однак, хлопці втекли. Приїхали працівники поліції. Через деякий час повернувся ОСОБА_8 , а потім він привіз ОСОБА_5 , який знаходився у центрі Ворохти.
Згодом приїхав обвинувачений і вдарив ОСОБА_5 у обличчя головою. Працівники поліції застосували газові балончики і заспокоїли обвинуваченого. Зазначив, що не бачив, щоб потерпілий знімав факт удару на відео, йому здається, що це робив ОСОБА_8 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що з обвинуваченим перебуває у дуже добрих відносинах, вони є односельчанами. З потерпілим перебуває у одній церкві «Церква християн суботнього дня», віруючі цієї церкви допомагають та підтримують один одного. Повідомив, 15.05.2020 року близько 15-16 години йому зателефонував його син, повідомив, що виникла сутичка з родиною ОСОБА_11 , які є батьками дружини обвинуваченого. Він приїхав на будову та побачив там ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , інших людей та поліцейських. Через 10-15 хв. приїхав потерпілий ОСОБА_5 , а згодом приїхав транспортний засіб з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_6 і відразу підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та сказав: «Хто тебе бив?». Після чого наніс головою удар йому в обличчя. Приїхала швидка і надала медичну допомогу ОСОБА_5 ..
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що є дружиною обвинуваченого у справі ОСОБА_6 . Конфлікт між ними із потерпілим розпочався ще раніше. Бо потерпілий у справі штовхнув її маму у купу цегли. І вони також знімали побої. 15.05.2020 року після обіду вони приїхали до свого будинку і побачили, що стоїть автомобіль ОСОБА_5 .. Вона попросила його забрати цей автомобіль, він відмовився і шарпнув її за руку, так розпочався конфлікт, після чого вони почали штовхатися. Тоді вона передзвонила чоловікові. Невдовзі він приїхав, хлопці почали втікати. Через деякий час повернувся свідок ОСОБА_8 , який згодом привіз ОСОБА_5 .. Зазначає, що бачила, як її чоловік підходив до потерпілого, однак не бачила як чоловік бив ОСОБА_5 , тобто не побачила як відбувався сам процес удару. У ОСОБА_5 з носа пішла кров.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, шо є тестем обвинуваченого ОСОБА_6 . З потерпілим у справі не перебуває у жодних відносинах, вважає, що останній займається провокацією. Конфлікт виник через дорогу. 15.05.2020 року між його дочкою ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 виникла суперечка, яка переросла у суттєвий конфлікт. Дочка зателефонувала своєму чоловікові, який зараз є обвинуваченим у цій справі. Через деякий час він приїхав. Він не бачив як зять наносив удар потерпілому ОСОБА_5 .
Щодо інших свідків, то прокурор, потерпілий його адвокат зазначили, що не є доцільним їх уже викликати, оскільки обвинувачений визнав свою вину. Від клопотання про виклик інших свідків відмовляються.
Також суд безпосередньо дослідив при розгляді даної справи надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:
протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, складений 15.05.2020 року о 20 год. 55 хв., з якого вбачається, що громадянин ОСОБА_5 заявив про те, що 15.05.2020 року близько 18 год. 30 хв. в смт. Ворохта по вул. Л. Українки громадянин ОСОБА_6 під час конфлікту з ним наніс один удар головою в область його носа, чим спричинив йому тілесні ушкодження;
висновок судово-медичної експертизи №140 від 29.05.2020 року, проведеної на підставі постанови начальника СВ Яремчанського відділення поліції НВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_14 від 18.05.2020 року № 2562/108/52, лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_15 , який попереджений про відповідальність за ст.ст.384, 385, 387 КПК України за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, про що свідчить його підпис.
На підставі проведеної експертизи експерт прийшов до наступного: «1. У гр. ОСОБА_5 встановлені такі тілесні ушкодження: забій м`яких тканин спинки носа у вигляді синця та набряку без порушення функції носового дихання. Вказана травма спинки носа отримана від дії тупого твердого предмету, може відповідати терміну утворення вказаним підекспертним (15.05.2020 р.), на що вказує її характер забою м`яких тканин носа, і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень. Виставлений в наданій індивідуальної карти амбулаторного хворого Яремчанського ЦМЛ діагноз: «Забій тканин в/З лівого передпліччя», не підтверджений об`єктивними даними, а тому, не може бути врахований в даних підсумках. 2,3,4. Характер, локалізація виявленої травми спинки носа, не виключають можливості її утворення і від одного удару головою чи рукою у вказану анатомічну ділянку, так і внаслідок прискореного падіння ОСОБА_5 з положення стоячи на площину та ударом лицевою частиною голови до виступаючого над її поверхнею тупого твердого предмету.» Висновок підписаний судовим експертом ОСОБА_15 .
Вимогу від 25.05.2020 року № 2742 з якої вбачається, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався;
Довідку КНП «Яремчанська центральна міська лікарня» від 23.06.2020 року № 247, у відповідності до якої ОСОБА_6 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває;
Характеристику Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, згідно з якою ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони, працелюбний, скромний, чуйний, дисциплінований, ініціативний, жодних скарг та зауважень від сусідів та жителів селища не поступало.
Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.01.2008 року та серії НОМЕР_2 від 30.07.2014 року, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 є батьком двох малолітніх дітей;
Протокол огляду предмета від 05.06.2020 року, складеного слідчим СВ Яремчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_16 , у відповідності до якого здійснено огляд DVD+R диску з відеозаписом конфлікту між ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 ;
Постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 05.06.2020 року з якої вбачається, що DVD+R диск з відеозаписом конфлікту між ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 визнаний речовим доказом у рамках вказаного кримінального провадження.
Судом також безпосередньо досліджено при розгляді даної справи наданий стороною державного обвинувачення:
речовий доказ - відеозапис на DVD+R диску «DIGITAL», з відео файлом, оглянутим в судовому засіданні, на якому зафіксовано розмову між невідомими для суду особами, господарські приміщення з коровами та компостом, на території відсутній сніг, наступний фрагмент відео містить сніг та коментарі щодо господарства інших осіб, конфлікт із жінкою похилого віку, із свідком по справі ОСОБА_12 , обвинуваченим ОСОБА_6 та не встановлених особами у справі. Вбачається, що відео записувалося різними особами і стосувалося різних подій.
Таким чином, суд, заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив суворо його не карати, прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 , які вважали обвинувачення доведеним, свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши та вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши надані стороною кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до таких висновків.
В основу вироку Суд бере покази обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оскільки вони дані в судовому засіданні, та узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №140 від 29.05.2020 року.
Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.
До показів свідка обвинувачення ОСОБА_8 суд відноситься критично, оскільки останній разом із ОСОБА_5 приймав участь у конфлікті, здійснював запис конфлікту і є швагром останнього. Аналогічно суд відноситься і до показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки останні є близькими родичами обвинуваченого: дружиною та тестем відповідно, хоча у судовому засіданні вони виявили бажання давати покази, суд їх заслухав.
Що ж до врахування відеозапису на DVD+R диску «DIGITAL», який визнано речовим доказом у справі, то суд вважає таке.
Походження вказаного DVD+R диску «DIGITAL», сірого кольору, розміром внутрішньої пам`яті 4.37 ГБ, невідоме, в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про його отримання (вилучення) органами досудового розслідування в установленому КПК порядку. З матеріалів кримінального провадження не вбачається як був отриманий вказаний DVD+R диск «DIGITAL», сірого кольору, розміром внутрішньої пам`яті 4.37 ГБ. У судовому засіданні з`ясовано, що він був наданий потерпілим ОСОБА_5 , тобто був отриманий органом досудового розслідування без ухвали слідчого судді та без дотримання вимог ч. 1 ст. 100 КПК України, згідно якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Протокол огляду предмета від 05.06.2020 року та DVD+R диску «DIGITAL», сірого кольору, розміром внутрішньої пам`яті 4.37 ГБ, постанова про визнання предметів речовими доказами, засвідчують лише факт проведення огляду DVD+R диску із записами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідні відеозаписи, які містяться на DVD+R диску «DIGITAL», сірого кольору, розміром внутрішньої пам`яті 4.37 ГБ, не можуть бути використані як доказ у даній справі, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, оскільки здобуті з порушенням вимог КПК України, а тому являються недопустимим доказом.
Ухвалюючи вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що сукупністю наданих стороною обвинувачення належних та допустимих доказів, з достатньою повнотою встановлено, що подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України мала місце, вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведено, а вчинене обвинуваченим діяння вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 125 КК України у виді штрафу, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових проступків.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.
На підтвердження завданої моральної шкоди потерпілим ОСОБА_5 не було надано жодних письмових доказів. Однак останній обгрунтовує свої моральні страждання тим, що в момент отримання удару останній поніс сильний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності. Впродовж відновлення працездатності потерпілий почувався незручно, дискомфортно. Крім того, змушений ходити по судових засіданнях, до правоохоронних органів (уточнив, що конкретно по цій справі був 3-4 рази). Також зазначив, що змушений був йти до лікарні, з метою проведення експертизи. Все це звичайно створює для нього дискомфорт і супроводжується переживаннями. Крім того, вони з дружиною чекають на появу дитини, і ситуація, у якій опинився він, створює і стресовий стан для його дружини.
У судовому засіданні відповідач заявлений цивільний позов не визнав, а саме зауважив, що розмір моральної шкоди є перебільшеним.
Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Отже, саме на відповідачу лежить тягар доведення того, що шкоду завдано не з його вини, проте в порушення зазначених положень законодавства відповідач належними доказами не довів відсутності своєї вини в заподіянні шкоди, апріорі, судом визнано доведеним, що внаслідок завдання легких тілесних ушкоджень з вини відповідача, позивачу було завдано значну моральну шкоду.
Так, у даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій обвинуваченого потерпілому було завдано легкої тяжкості тілесне ушкодження.
Тож, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з відповідача з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
Щодо вирішення питання по розміру процесуальних витрат понесених позивачем на правову допомогу, то суд виходить із тих міркувань, що до таких витрат належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Згідно ст.ст.26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно Цивільного процесуального кодексу України, закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст.137 ЦПК України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до вимог діючого законодавства, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги.
До позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги від 21.07.2020 року, укладений між ОСОБА_5 та Адвокатським об`єднанням «Прикарпатська юридична компанія», акт прийому-передачі виконаних робіт від 25.08.2020 року з детальним описом наданих послуг та їх вартості, квитанції про фактичну оплату правової допомоги потерпілим ОСОБА_5 .
Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обгрунтованою та підтвердженою доказами, у зв`язку з цим підлягає до задоволення.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 (шістсот вісімдесят) гривень на користь держави.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі 2 000, 00 (дві тисячі) гривень, та витрати на правову допомогу 5 000, 00 (п`ять тисяч) гривень, а всього 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Речовий доказ, DVD+R диск «DIGITAL», сірого кольору - залишити в матеріалах провадження.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1