Номер провадження: 11-сс/813/1446/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 р. по кримінальному провадженню №0000039, внесеного до ЄРДР 29.04.2020 року, якою відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.10.2020 року без визначення розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може надалі продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, матиме можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, слідчий суддя врахував обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим (у виді позбавлення волі на строк до 10 років), відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного, відсутність постійного офіційного місця роботи.

Окрім того, слідчий суддя, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахувавши підстави та обставини справи, мав право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
- у кримінальному провадженні відсутні докази обґрунтованості підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів;
- заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України недоведені, а висновки слідчого судді про наявність відповідних ризиків є передчасними та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження та відомостями про особу підозрюваного;
- при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя не врахував особу підозрюваного, його вік та матеріальне становище, а саме: підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання у м. Одесі;
- лише ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, без чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КК України, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді; пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки .
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, який відповідно до санкції зазначеної частини статті карається позбавленням волі на строк до десяти років із конфіскацією майна.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», №35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України за наступних обставин.

Так, у травні 2020 року у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом здійснення розбійних нападів на потерпілих осіб. Розуміючи, що для реалізації свого злочинного умислу необхідні значні людські ресурси, ОСОБА_12 залучив до своєї незаконної діяльності своїх знайомих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , довівши до відома усім учасникам злочинної групи загальний план вчинення злочину.

ОСОБА_15 в травні 2020 року, у соціальній мережі «Телеграм» познайомилась із потерпілим ОСОБА_16 . Після чого, у період з травня 2020 р. по 01.06.2020 р. діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, запропонувала зустрітися з потерпілим. Реалізуючи задумане, ОСОБА_15 призначила потерпілому зустріч на 01.06.2020 р. Домовившись із потерпілим про зустріч, ОСОБА_15 повідомила про час та місце зустрічі ОСОБА_7 , який у свою чергу довів до відома зазначену інформацію іншим співучасникам.

В подальшому, 01.06.2020 р. на виконання заздалегідь встановленого плану злочинних дій, ОСОБА_15 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб зустрілась із потерпілим ОСОБА_16 на вул. Пастера, неподалік №2, який розташований по вул. Мечникова у м. Одесі.

У цей час інші співвиконавці вчинення злочину, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підійшли до потерпілого діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та викрадення людини за попередньою змовою групою осіб, висунули вимогу потерпілому сісти до автомобіля марки «Ауді А6» д.з. НОМЕР_1 , на іноземній реєстрації, синього кольору, за кермом якої був ОСОБА_7 , в інакшому випадку погрожували фізичної розправою. Після того, як потерпілий відмовився виконувати вказану вимогу, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою викрадення людини, взяли за руки потерпілого, а ОСОБА_13 наніс йому удар правою рукою в область тулуба, після чого заштовхнули останнього до заднього сидіння автомобіля.

Після вказаного, автомобіль рушив в сторону вул. Старопортофранківській у м. Одесі та в подальшому до Пересипського мосту, а ОСОБА_15 пішла по вул. Пастера у м. Одесі. Під час руху чоловіки продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, наносили удари в область живота та відібрали у потерпілого кожану сумку чорного кольору вартістю 500 грн., в якій находилось 2000 грн. Крім того, ОСОБА_14 дістав заздалегідь приготовлений ніж, який демонстративно показав потерпілому, що останній сприйняв як погрозу застосування предмета, схожого на ніж, відносно нього реальною, тим самим почав побоюватись за своє життя, чим подолали опір потерпілого.

Приїхавши до берегу Куяльницького лиману неподалік с. Красносілка, Комінтернівського району, Одеської області, продовжуючи утримувати ОСОБА_16 у автомобілі на задньому сидінні та не даючи змоги вільно пересуватись, придушивши опір, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел вимагали від останнього 5 тисяч доларів США.

Не погоджуючись із доводами захисника про необґрунтованість підозри та відсутність доказів його причетності до інкримінованих йому злочинів, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується дослідженими судом першої інстанції, наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого (а.п. 15-17), протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.п. 18-20, 21-23),відповідно до яких потерпілий впізнав в одній із осіб, яка причетна до злочинів, що були скоєні проти нього ОСОБА_7 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведений прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років.
В свою чергу, у своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 г. суд вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

При цьому, матеріали провадження, а також апеляційної скарги не містять підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, так як останній не одружений, не має на утриманні дітей, не має офіційного місця працевлаштування, та будь-яких доказів того, що у нього наявні міцні зв`язки з Державою, відсутні.
В свою чергу, наявність у підозрюваного ОСОБА_7 місця проживання в м. Одесі, жодним чином не пом`якшує обставини вчинених ним злочинів, в тому числі, які скоєні проти свободи особи, а також із застосуванням насильства до потерпілого.
Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого, схиляючи його до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вказаний ризик обумовлений тим, що діяння в яких підозрюється ОСОБА_7 є умисними вчиненими за попередньою змовою групою особі проти волі та власності потерпілого, що супроводжувалося погрозами застосування насильства та свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на потерпілого з боку підозрюваного.
Окрім того, колегія суддів, вважає доведеним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюється у вчиненні корисливих злочинів направлених на незаконно заволодіння чужим майном та останній офіційно працевлаштованим, що свідчить про відсутність джерел доходів.

Твердження захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, що виключає наявність ризику вчинення інших злочинів, колегія суддів оцінює критично з урахуванням вищезазначеного.

Наявність у підозрюваного ОСОБА_7 певної кількості нагород як професійного спортсмена по Таєквон-До жодним чином не пом`якшує відповідальності останнього та не вплинуло на характер і обставини вчиненого злочину, в якому він підозрюється.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджені обставини, викладені у клопотанні слідчого та їм надана вірна правова оцінка, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.10.2020 року без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4