Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/58/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2020 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, безробітного, не одруженого, із професійно-технічною освітою, фактично проживає та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.11.2014 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 187 КК України, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, звільнився на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2016 року умовно-достроково на один рік шість місяців двадцять чотири дні;

-16.03.2020 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк сто годин; згідно з вимогами ч. 4 ст. 71 та з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складення призначеного покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.03.2020 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк на чотири роки один місяць.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: умисного легкого тілесного ушкодження.

Кримінальний проступок вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 23 лютого 2020 року, приблизно о 21 годині 40 хвилин, повернувся до свого помешкання, а саме до кв. АДРЕСА_1 , де знаходився ОСОБА_10 .

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочалася сварка, в ході якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 два удари кулаком руки в область передньої частини голови, після чого останній, намагаючись уникнути побиття, пішов до кухні, що розташована у зазначеній квартирі.

Однак ОСОБА_8 , переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень, пішов за ОСОБА_10 до кухні та під час руху наніс один удар кулаком в спину. Коли ОСОБА_10 присів на стілець, який знаходиться на кухні, тоді ОСОБА_8 одразу наніс не менше чотирьох ударів кулаками та ліктями лівої та правої руки почергово в область голови ОСОБА_10 . Від вказаних ударів ОСОБА_10 пригнувся до підлоги та закрив обома руками голову. Після чого ОСОБА_8 наніс один удар ногою в область передньої частини голови потерпілого ОСОБА_11 .

Внаслідок комплексу нанесених ОСОБА_8 ударів на тілі ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №44 від 24.02.2020 року, утворилися тілесні ушкодження у вигляді синців на лобі зліва та в проекції нижнього кута лівої лопатки, садна у основи першого пальця лівої кисті по тильній поверхні, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6-ти днів.

В апеляційних скаргах:

Адвокат в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначити ОСОБА_8 покарання за правилами, визначеними положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням попереднього вироку, остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, застосувати положення ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом першої інстанції залишено поза увагою практику Верховного Суду щодо призначення судами покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків.

Не погоджується із зазначенням суду з приводу того, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, адже кримінальне правопорушення за даним кримінальним провадженням вчинено до постановлення попереднього вироку.

Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст.125 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.03.2020 року виконувати самостійно.

Обґрунтовує свої вимоги наступними доводами.

Кримінальний проступок, за який наразі засуджений ОСОБА_8 вчинений до постановлення стосовно останнього попереднього вироку від 16 березня 2020 року, тож, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання у даному кримінальному провадженні мали застосовуватись положення ч. 4 ст. 70 КК України, а не положення ст. 71 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, в дебатах прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, просила вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст.125 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.03.2020 року виконувати самостійно, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційнихскарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, крім визнання ним своєї винуватості, в повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні; доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого не оспорені в апеляційному порядку, а тому, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи дії ОСОБА_8 правильно кваліфікованими за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Як убачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання, застосував положення ст. 71 КК України, визначивши покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складення призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання та покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року, - у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

Проте дане рішення суду є помилковим, не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений оскаржуваним наразі вироком за вчинення кримінального правопорушення, подія якого відбулась 23 лютого 2020 року.

Попередній вирок стосовно ОСОБА_8 постановлений 16 березня 2020 року.

Тобто, кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України ОСОБА_12 вчинено до постановлення попереднього вироку стосовно нього.

Відтак, у такому випадку підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України, а не ст. 71 КК України, як їх помилково застосовано судом першої інстанції.

Як встановлює ч. 1, ч. 2. ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги ; суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - відсутні, цивільний позов не заявлений, тяжких наслідків не настало.

За таких обставин необхідним, достатнім, доцільним для виправлення та перевиховання обвинуваченого стане покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

У цих випадках у вироку фігурують відразу декілька видів основних покарань, які з моменту набрання ним чинності застосовуються до засудженого одночасно і кожне з них виконується самостійно, причому не послідовно одне за іншим, а паралельно одне поряд з іншим.

Зважаючи на вимоги закону, покарання, призначене ОСОБА_8 у виді штрафу у даному кримінальному провадженні, слід виконувати окремо від покарання, призначеного вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Відтак, з огляду на викладене, як вважає колегія суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання, апеляційна скарга захисту задоволенню частково, апеляційна скарга обвинувачення задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.03.2020 року виконувати самостійно.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4