Номер провадження: 11-сс/813/3/21
Номер справи місцевого суду: 495/7856/20 1-кс/495/2480/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністроського міськрайонного суду Одеської області від 30.12.2020 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0001777 від 28.12.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 27.02.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гойти, Урус-Мартанавського району, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
підозрюваного в кримінальному провадженні №0001777 від 28.12.2020 року у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській областіперебувають матеріали кримінального провадження №0001777 від 28.12.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановленим шляхом, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав вибуховий пристрій, до вилучення співробітниками поліції.
22.12.2020 року ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_8
28.12.2020 року проведено санкціонований обшук у квартирі АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено майно, яке відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів № 412 від 28.12.2020 року є: корпус гранати РГД-5, маркування стерте механічним способом, з вгвинченим в нього запалом УЗРГМ , перші цифри стерті механічним способом -74 УЗРГМ 583. Граната була розряджена шляхом від`єднання від корпусу гранати запалу граната бойова.
Відповідно до відкритих джерел споряджений корпус бойової, ручної гранати РГД-5 та запал типу УЗРГМ у поєднанні штатним способом утворюють бойову осколкову, наступальну, ручну гранату РГД-5, яка відноситься до протипіхотних осколкових ручних дистанційної дії, наступального типу та до вибухових пристроїв промислового виготовлення військового призначення.
28.12.2020 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001777.
28.12.2020 року ОСОБА_8 затримано на підставі ст.208 КПК України та того ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України
29.12.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження №0001777 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано запобіжний захід, відносно ОСОБА_8 у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 27.02.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи рішення про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя послався на існування ризиків, а саме можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також спроб незаконного впливу на учасників кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу, якою застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, у певний час доби. Захисник посилається на відсутність ризиків, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а також зазначає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту може завадити підозрюваному працювати, допомагати вагітній дружині. Одночасно захисник вказує на фактичну відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення;

- прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатний в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим такий запобіжний захід не є співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання про відмову у застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, щона думку колегії суддів свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а прокурором та слідчим не наведено обґрунтованих підстав неможливості застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Щодо доводів прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування запобіжного у виді цілодобового домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

В обґрунтування доведеності існування ризиків ухилення від органу досудового розслідування та вчинення підозрюваним нового злочину, прокурор послався на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.257, ч.4 ст.189, ч.5 ст.186, ч.2 ст.146 КК України.
Апеляційний суд визнає вказані доводи прокурора безпідставними з огляду на те, що на теперішній час остаточне рішення в зазначеному кримінальному провадженні районним судом не прийнято та ОСОБА_8 вважається таким, що не має судимості, а тому з огляду на презумпцію невинуватості, передбаченої основним законом України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, існування відносно підозрюваного іншого кримінального провадження за його обвинуваченням, не може слугувати безумовною або вирішальною обставиною, яка обумовлює необхідність обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні.
За встановлених апеляційним судом обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та те, що сама тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є недостатньою та належним чином не обґрунтованою.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол обшуку від 28.12.2020 року; протокол огляду від 28.12.2020 року; акт знищення вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують № 100 від 28.12.2020 року; акт перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів № 412 від 28.12.2020 року; довідка про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів № 194 від 28.12.2020 року; довідка про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів № 195 від 28.12.2020 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також інші матеріали кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, слугують підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який в даному провадженні не можна вважати непомірним.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

З огляду на зазначене, доводи сторони захисту, щодо фактичної відсутності обґрунтованої підозри є необґрунтованими.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під домашнім арештом, а сторона захисту не надала доказів, що обраний запобіжний захід не може бути застосований до підозрюваного.

Так, зокрема, доводи захисника про те, що перебування підозрюваного під домашнім арештом заважатиме піклуванню про вагітну дружину, є безпідставними, оскільки підозрюваний не позбавлений залишати житло за умови повідомлення слідчого та прокурора.

Будь-яких інших та вагомих доводів щодо надмірності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_8 та його захисником наведено не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за який передбачено, покарання у виді позбавлення волі, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом цілодобово.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.12.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4