ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/397/20 Справа № 711/4907/20 Категорія: ст.181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 липня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, з носінням електронного засобу контролю та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

17 липня 2020 року слідчим ВРЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 до слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 липня 2020 року подано клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням розміру застави у розмірі не менше 4177261 грн.

Необхідність застосування даного запобіжного заходу обґрунтовується тим, що СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001338 від 16.03.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3, 4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 15 липня 2018 року по 05 березня 2019 року, перебуваючи на території міста Черкаси ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману, заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_11 в сумі 3500 доларів США, ОСОБА_12 в сумі 10700 доларів США, ОСОБА_13 в сумі 11100 доларів США, ОСОБА_14 в сумі 11130 євро та 4800 доларів США, ОСОБА_15 в сумі 11600 євро, ОСОБА_16 в сумі 24000 доларів США, ОСОБА_17 в сумі 6000 доларів США та ОСОБА_18 в сумі 66000 доларів США. Загальна сума шкоди, завданої потерпілим внаслідок кримінальних правопорушень складає 4177261 грн.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено ряд слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, в результаті яких було отримано достатньо доказів того, що до вчинення кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_7 .

15 липня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 липня 2020 року застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, з носінням електронного засобу контролю та покладено на обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвала обґрунтована тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст. 190 КК України, тобто нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі злочини, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а отже можуть існують ризики передбачені п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України того, що ОСОБА_7 , з метою уникнути можливого покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність.

Натомість в судовому засіданні прокурором не обґрунтовано належним чином існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки відповідно до повідомленої підозри та витягу з ЄРДР його злочинні, на думку органу досудового розслідування, дії охоплюють період з 15.07.2018 по 05.03.2019.

Як не доведено і ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки до матеріалі клопотання долучені протоколи допитів потерпілих та свідків, які надали свої детальні пояснення слідчому, інших доказів можливого впливу слідчому судді у судовому засіданні не надано.

Разом з тим, слідчий суддя погодився з прокурором щодо того, що досудове слідство триває, обставини кримінального правопорушення повністю не з`ясовані.

Однак, зауважив, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Запобігання наявним ризикам не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Звертає увагу, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіг спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, забезпечення належної процесуальної поведінки можливо досягти при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з визначенням часового обмеження та покладанням обов`язків ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому суд врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивні характеристики з місця проживання, відсутність притягнення до кримінальної відповідальності в минулому, міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин та беручи до уваги докази на підтвердження обґрунтованості підозри (на момент розгляду клопотання, яка ґрунтується виключно на поясненнях свідків та протоколах допитів потерпілих), обставини події кримінального правопорушення (спосіб, передумови т.і.) вважав, що такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, обирати до підозрюваного ОСОБА_7 недоцільно.

Разом з тим, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до двадцяти років з конфіскацією майна. Події вчиненого ним злочину, свідчать, що запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання або особистої поруки не забезпечать усунення обставин, запобігання яким обумовлює застосування запобіжного заходу.

Наступним на суворістю запобіжним заходом є домашній арешт.

З огляду на характер обставин події кримінального правопорушення, беручи до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, вважав що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та досягнення мети застосування запобіжного заходу, до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому, виходячи з обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу, вважав за необхідне задля підтримання дієвості запобіжного заходу покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.2, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 липня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Вважає, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі посилається на те, що наявність постійного місця проживання у ОСОБА_7 та відсутність судимостей не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки не спростовують те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачено покарання, пов`язане з позбавленням волі на строк до дванадцяти років та вчинення вказаного кримінального правопорушення систематично та умисно з корисливих мотивів.

Також у даному кримінальному провадженні існує необхідність у запобіганні спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, впливати на потерпілих та свідків кримінального правопорушення.

Зазначає, що на даному етапі розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що виключає собою можливість обрання відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, тоді як слідчим суддею не враховано всі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та відсутність підстав для задоволення апеляційної вимоги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовуючи відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з носінням електронного засобу контролю, слідчим суддею оцінено в сукупності всі обставини кримінального провадження, та те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3, 4 ст. 190 КК України, тобто нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі злочини, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а отже можуть існують ризики передбачені п.п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України того, що ОСОБА_7 , з метою уникнути можливого покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність.

Одночасно слідчим суддею зазначено, що в судовому засіданні прокурором не обґрунтовано належним чином існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки відповідно до повідомленої підозри та витягу з ЄРДР його злочинні, на думку органу досудового розслідування, дії охоплюють період з 15.07.2018 по 05.03.2019, як не доведено і ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки до матеріалі клопотання долучені протоколи допитів потерпілих та свідків, які надали свої детальні пояснення слідчому, інших доказів можливого впливу слідчому судді у судовому засіданні не надано.

Разом з тим, слідчий суддя погодився з прокурором щодо того, що досудове слідство триває, обставини кримінального правопорушення повністю не з`ясовані та зауважив, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Запобігання наявним ризикам не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчий суддя також звернув увагу, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіг спробам підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

Отже, забезпечення належної процесуальної поведінки можливо досягти при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з визначенням часового обмеження та покладанням обов`язків ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, позитивні характеристики з місця проживання, відсутність притягнення до кримінальної відповідальності в минулому, міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин та беручи до уваги докази на підтвердження обґрунтованості підозри (на момент розгляду клопотання, яка ґрунтується виключно на поясненнях свідків та протоколах допитів потерпілих), обставини події кримінального правопорушення (спосіб, передумови т.і.) вважав, що такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, обирати до підозрюваного ОСОБА_7 недоцільно.

Крім того, слідчим суддею зазначено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до двадцяти років з конфіскацією майна, а тому з огляду на характер обставин події кримінального правопорушення, беручи до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, вважав що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та досягнення мети застосування запобіжного заходу, до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому, виходячи з обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу, вважав за необхідне задля підтримання дієвості запобіжного заходу покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.2, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді та зазначає, що в ході апеляційного розгляду судом також не встановлено таких обставин як переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню, продовження злочинної діяльності, а тому вважає, що зазначені в клопотанні стороною обвинувачення ризики, суду не доведені.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та який, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, на підставі ухвали слідчого судді, суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного даного заходу, в достатній мірі дослідив та врахував дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики з місця проживання, відсутність притягнення до кримінальної відповідальності в минулому, міцні соціальні зв`язки.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею місцевого суду запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, з насінням електронного засобу контролю, виявився дієвим та останнім не порушувався, в зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено неможливість запобігти зазначеним ним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно із ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що з огляду на характер обставин події кримінального правопорушення, беручи до уваги характеризуючі дані особи підозрюваного, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та досягнення мети застосування запобіжного заходу, до нього необхідно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту та виходячи з обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу, для підтримання дієвості запобіжного заходу покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.2, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

З огляду на викладене суд вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження та встановленими в ході судового розгляду обставинами.

Суд апеляційної інстанції вважає постановлене рішення законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст.181, 193, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 липня 2020 року, якою щодо ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, з носінням електронного засобу контролю та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді