Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/944/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2020, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000504 від 20.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 29 жовтня 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 було обрано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років. Внаслідок вчинення злочину настали тяжкі і невідворотні наслідки, злочин, передбачений ст. 115 КК України, посягає на найвищі цінності - життя людини.

Отже, обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою за вказаних обставин, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 178 КПК України, прийшов до висновку, що є всі обґрунтовані підстави вважати що ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, тобто ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зникли, обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході відпала, судом не встановлено. Суду не надано доказів того, що підстави та ризики, якими обґрунтовувалось обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, зменшилися чи перестали існувати.

Запобігти вказаним ризикам в разі не продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою або при застосуванні іншого запобіжного заходу неможливо, оскільки зміна запобіжного на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.

Водночас, тримання під вартою обвинуваченого, як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт не має.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу змінити, у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що 29.10.2020 року, до закінчення обраного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 (до 28.12.2020 року), який в ході досудового розслідування був застосований до нього, як підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, який до закінчення строків досудового розслідування, та під час судового слідства неодноразово продовжувався без зазначення реальності ризиків визначених КПК України.

Таким чином, обвинувачений тривалий строк утримується під вартою без реального обґрунтування ризиків (передбачених ст.177 КПК України), а зазначені ризики в клопотання сторони обвинувачення є абстрактними та нічим не підкріплені щодо реальності, перебування під вартою з 2019 року.

Суд першої інстанції своєю ухвалою від 29.10.2020 року фактично обмежив розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування з формальним встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, що є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачений ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню більше 1-го року перебуває під вартою, більшість судових засідань фактично були відкладені через невизначеність прокуратури з доказовою базою - свідками обвинувачення, через що сама справа з незалежних від суду та обвинуваченого підстав залишається невирішеною. Обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину є непереконливою та недоведеною та викликає сумніви у самого обвинувачення через результати проведених експертиз (судово - психіатричної №39, висновок експерта додатковий №56-1), про що зазначено у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

На даний час обставини події які досліджувались в психіатричній експертизі № 39 та на підставі яких зроблені висновки (про наявність афекту, та обмежену здатність керувати та контролювати свої дії) повністю підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками обвинувачення - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В той же час обставини події які досліджувались в експертизі № 390 та на підставі яких зроблені висновки (про «повну осудність» Олійника) повністю спростовані показами допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення, що робить висновки даної експертизи не тільки нікчемними, а і доводять фальсифікацію матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві - слідчим Рябовим.

Як наслідок наявна підозра на даний час перестала сама по собі бути підставою для позбавлення ОСОБА_8 свободи. Окрім цього стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому тримання під вартою (з урахуванням наданих захистом додаткових характеризуючи даних на ОСОБА_8 з підписами сотні людей, а також стану здоров`я останнього (наявність у нього сахарного діабету та астми та неможливість надання йому належної медичної допомоги, проведення медичного обстеження) не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, зважаючи на наявні захворювання, позитивні данні, тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений не заперечує фактичні обставини події, сторона захисту вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Захисник наголошує, що на сьогоднішній день немає жодного реального ризику (підозрюваний визнає свою провину у вчиненому ним злочину, але не визнає кваліфікацію: має позитивні характеристики з місця проживання, відомостей негативного характеру з приводу його репутації суду не було надано. Активно сприяв розкриттю злочину котрий вчинив, шляхом надання показів та неодноразово приймав активну участь у всіх слідчих діях.

Будь якої об`єктивної можливості впливати на хід судового слідства у нього не має, вплинути на свідків також, так як основні свідки вже досудовим слідством допитані та проведені з даними особами всі необхідні слідчі дії, інші особи не були безпосередніми очевидцями самої події злочину, знищити будь-які речові докази по кримінальному проваджені також немає такої можливості так як всі речові докази по справі слідством були вилучені і знаходяться у розпорядженні прокурора.

Дані ризики є надуманими, необґрунтованими та нічим непідтвердженим припущенням. Про існування інших ризиків прокурор не заявляє.

Більш того вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд повинен врахувати вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику, де практика Європейського суду стосовно того, що ніхто не може утримуватися під вартою в очікуванні вироку без достатніх підстав, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000504 від 20.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 20.09.2019 близько о 19.00 год. приїхав на власному автомобілі марки «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , помаранчевого кольору на дамбу сільського ставка, яка розташована в с. Бадурове, Гайворонського району, Кіровоградської області, на відстані 400 метрів від вул. Кобзаря, де знаходився потерпілий ОСОБА_13 . У ході розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт, з приводу підозри останнього у вчиненні крадіжки сільськогосподарської продукції, із земельної ділянки, належної ОСОБА_8 .

У подальшому словесний конфлікт переріс у сварку, в ході якої ОСОБА_8 з метою залякування ОСОБА_13 , дістав із салону автомобіля дерев`яний продовгуватий предмет (биту), довжиною близько 58 см та наблизився до дерев`яного паркану, за яким знаходився потерпілий ОСОБА_13 . У свою чергу потерпілий ОСОБА_13 з метою захисту підняв із землі дерев`яну палицю, довжиною близько 144 см та почав утримувати її в руках. Передбачаючи можливий напад ОСОБА_13 , та не враховуючи ту обставину, що вони знаходяться по різні сторони паркану, що унеможливлювало раптову загрозу його життю, ОСОБА_8 повернувся до автомобіля та із салону дістав належну йому мисливську гладкоствольну рушницю марки НОМЕР_2 , 12 калібру. Повернувшись у бік потерпілого ОСОБА_13 , та утримуючи в руках рушницю у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , тобто на умисне противоправне заподіяння смерті останньому. Реалізуточи свій злочинний намір ОСОБА_8 , перебуваючи на відстані, близько 1,5 м від потерпілого ОСОБА_13 , який непорушно стояв по іншу сторону паркану, діючи невідкладно, з прямим умислом, усвідомлюючи і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом спрямованим на умисне вбивство ОСОБА_13 , з мотивів особистої неприязні, наблизився до паркану, який розділяв його із потерпілим та спрямував ствол рушниці на рівень черевної порожнини ОСОБА_13 .

У подальшому, знявши рушницю заряджену мисливськими патронами 12 калібру із запобіжника, ОСОБА_8 здійснив постріл в потерпілого ОСОБА_13 у присутності свідка ОСОБА_14 .

Внаслідок вказаного вистрілу ОСОБА_13 одержав вогнепальне поранення черевної порожнини, впавши на землю. Передбачаючи настання тяжких наслідків, ОСОБА_8 використовуючи власний автомобіль доставив потерпілого ОСОБА_13 до Гайворонської ЦРЛ, де останній помер від утриманих у наслідок вогнепального поранення тілесних ушкоджень.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеними ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, тобто ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зникли.

При цьому ризик переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке поставлено у провину обвинуваченому, а також те, що незначна побутова суперечка не виправдовує характер протиправних дій обвинуваченого.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані судом.

Обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегією суддів не встановлено, а тому є обґрунтований висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Посилання захисника на сумнівне на його думку обвинувачення, у зв`язку з висновками психіатричних експертиз, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі щодо не підтвердження під час судового розгляду обвинувачення за ч. 1 ст. 115 України щодо ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 29.10.2020, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4