ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/577/21 Справа № 205/7534/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на строк до 24 лютого 2021 року.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що прокурором доведено існування у провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, знищити чи сховати викрадене майно, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Разом з цим, суд врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, які є тяжкими, й можливе признаяеннян покарання у виді позбавлення волі до 7 років, а також особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працював, раніше вже порушив умови застосованого у цьому провадженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. До того ж, ОСОБА_6 відомо місце проживання та особисті дані потерпілих і свідків у справі, при цьому не встановлено місцезнаходження викраденого майна, належного потерпілому ОСОБА_10 , тому суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, обравши щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю, невмотивованістю та необґрунтованістю судового рішення. Так, захисник вказує, що судом належним чином не мотивовано неможливість застосування щодо обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, а також наявність заявлених прокурором та встановлених судом ризиків у провадження й не доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, зокрема не обґрунтовано наявність ознак грабежу та розбійного нападу. До того ж, на думку захисника, заявлені у провадженні ризики є не актуальними, через наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, авторитету серед знайомих, друзів та сусідів, й з огляду на це та те, що всі речові докази у провадженні знаходяться у відділі поліції, він не має ніякої потреби у переховувавнні від суду, не зможе знищити докази у провадженні та впливати на свідків. Окрім того, на думку захисника, судом, в порушення вимог ст. 178 КПК України, не надано належної оцінки тому, що обвинувачений раніше не судимий, й стану його здоров`я, та з урахуванням всіх наведених обставин наявна можливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який апеляційну скаргу захисника підтримав, прокурора та представника потерпілого, які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що від захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 не надходило клопотань про участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, та враховуючи, що обвинувачений не наполягав на обов`язковій участі захисника, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд цієї апеляційної скарги без участі захисника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 28 грудня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів, що інкримінуються ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, які відносяться до категорії тяжких, та покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні цих злочинів, яке передбачено, зокрема, у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а також, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працював, раніше вже порушив умови застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим, суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 відомо місце проживання й особисті дані потерпілих й свідків у провадженні, та те, що на цей час не встановлено місцезнаходження викраденого майна, належного потерпілому ОСОБА_10 . За таких умов суд встановив, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого переховування обвинуваченого від суду, знищення чи переховування викраденого майна, незаконного впливу на потерпілих чи свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не зменшилися та не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й доводи сторони захисту про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Разом із цим, доводи захисника в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, та те, що на цей час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту.

При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Щодо доводів захисника про ненадання належної оцінки судом, зокрема, особі обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де проживає разом із родиною, раніше не судимий, а також його стану здоров`я, то ці обставини були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Твердження захисника про недоведення наявності обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, є неспроможними, оскільки обґрунтованість його обвинувачення у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на цій стадії судом не перевіряється, а обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу. При цьому, оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при ухваленні судом рішення, в той час як на цьому етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4