ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/984/20 Справа № 210/3792/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, працюючого адвокатом, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2507, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року клопотання процесуального керівника прокурора групи прокурорів прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000576 від 02.09.2019 року було задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 06.09.2020 року включно, з визначенням застави у розмірі 10 590 000 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, виходячи з особливої тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.
Також суд врахував дані про особу підозрюваного, суспільну небезпеку скоєного, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.
Крім того, слідчий суддя при вирішенні клопотання врахував доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 намірів перешкоджати проведенню досудового розслідування та його характеристику, однак з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень прийшов до висновку про недостатність таких даних для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, а в ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисником не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваного ОСОБА_8 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Суд прийняв до уваги, що підозрюваному інкримінується вчинення злочинів в сфері контрабанди прекурсорів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з метою збуту, а також те, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, та його соціальні зв`язки за місцем проживання.
Суд звернув увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено, обґрунтованих даних щодо неможливості утримання підозрюваного в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я матеріали справи не містять та в судовому засіданні не наведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні.

В апеляційних скаргах:

- захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просять ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання процесуального керівника прокурора групи прокурорів прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, обравши останньому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі, звільнивши останнього з-під варти.
В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Зазначають, що при визначенні «збільшеного» розміру застави, суд першої інстанції жодним чином не мотивував та не навів будь-яких виключних обставин, які б дозволяли йому обґрунтовано і правомірно вийти за максимальні межі, встановлені ч. 5 ст.182 КПК України, а в оскаржуваній ухвалі суддею лише констатований нічим не підтверджений формальний висновок, що 300 прожиткових мінімумів не забезпечать виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.
Також вважають хибним висновок слідчого судді про наявність всіх ризиків, перелічених в ч. 1 ст. 177 КПК України, навіть тих, що не зазначені у клопотанні прокурора, виходячи виключно з особливої тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки в клопотанні прокурора не зазначений ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбачений п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак слідчий суддя його самостійно встановила, чим вийшла за межі розгляду клопотання, поданого прокурором.
Звертають увагу на те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має міцні соціальні зв`язки, перебуваючи у шлюбі та маючи на утримані трьох малолітніх дітей, постійне місце роботи, проживання та реєстрації тощо. Отже, підстави за якими слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі дійшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не відповідають дійсності, оскільки сама по собі підозра у вчиненні навіть особливо тяжких кримінальних правопорушень не свідчить про бажання та наміри підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Вважають, що судом при обранні запобіжного заходу було акцентовано окрему і виключну увагу на тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 злочинів. Але, на думку апелянтів, сам по собі факт тяжкості злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості. При цьому судом жодний чином не вмотивовано не прийняття до уваги доводів захисту щодо не доведення прокурором обставин відносно того, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Також, як вказують захисники, вочевидь неправомірним при прийнятті висновку судом про обгрунтованість підозри було прийняття до уваги всіх долучених до клопотання протоколів про відкриття результатів негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки вказані НСРД, як про це зазначено в кожному з проколів, проводились на підставі ухвал Полтавського апеляційного суду в порушення ч, 1 ст. 247 КПК України. Оскільки орган досудового розслідування знаходиться виключно в Дніпропетровській області, то винесення Полтавським апеляційним судом вищезазначених ухвал є неправомірним з послідуючою неправомірністю всіх отриманих результатів проведених НСРД, які суд першої інстанції взяв за основу, обґрунтовуючи підозру. Так само є неправомірним прийняття слідчим суддею цих протоколів до уваги також за відсутності хоча б копій доручень прокурора за якими оперативні співробітники УСБУ складали і протоколи, вже не кажучи про відсутність самих ухвал Полтавського апеляційного суду, винесених в порушення принципу територіальної юрисдикції, передбаченого ч. 1 ст. 247 КПК України.
За таких підстав апелянти вважають, що підозра, повідомлена ОСОБА_8 , є необгрунтованою, а тому в силу ст. 177 ч. 2 КПК України не може бути підставою для обрання їхньому підзахисному не тільки найсуворішого запобіжного заходу, а й взагалі будь-якого.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання процесуального керівника прокурора групи прокурорів прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 відмовити, та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що суд постановлюючи оскаржувану ухвалу протиправно та необгрунтовано допустив однобічне, не в повній мірі, дослідження обгрунтованості підозри, з тексту якої є незрозумілим також те, на які надані стороною обвинувачення докази суд спирався, вважаючи доведеним те, що ОСОБА_8 з метою реалізації свого спільного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи заздалегідь налагоджений канал придбання прекурсоровмістких лікарських засобів, надав ОСОБА_12 вказівку здійснити переліт до м. Хургада з метою придбання у невстановленої слідством особи прекурсоровмістких лікарських засобів.
Зауважує, що в наданих додатках до клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відсутні докази, які обгрунтовують повідомлену ОСОБА_8 підозру, проте, суд визнав підозру обгрунтованою виключно на припущеннях, чим допустив порушення норм як матеріального, так і процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею дотримані, а доводи захисників, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні прокурора дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначених злочинів, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В даному випадку апеляційний суд також погоджується з тим, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може, усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив особливо небезпечне, протиправне діяння, безпосередньо виступав як співорганізатор, який налагодив канал придбання у невстановлених слідством громадян Арабської Республіки Єгипет прекурсоровмістких лікарських засобів (псевдоефедрину) з метою їх подальшого переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а отже має тісні зв`язки за кордоном та може покинути територію Дніпропетровської області та України; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь, оскільки зазначені правопорушення вчинені за попередньою змовою групою осіб, в тому числі знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінальних правопорушень, однак на даний час не затримані; продовжити вчинювати аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 правопорушення вчинені за попередньо розробленим злочинним плану, за попередньою змовою групою осіб, тобто існує стійкий, відпрацьований механізм їх вчинення.
Що стосується посилання захисника на те, слідчий суддя вийшла за межі розгляду клопотання прокурора, самостійно встановивши ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбачений п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який у клопотанні прокурора не був зазначений, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в оскаржуваному рішенні слідчий суддя зазначив, що, виходячи з особливої тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, він приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, саме про ті, які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання апелянтів у своїх скаргах на те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини і є непомірним для ОСОБА_8 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, правомірно визнавши це виключним випадком, встановивши, що застава у визначених межах не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 , що підозрюється також і у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, призначив заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому апеляційні вимоги захисників в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що згідно Закону України „Про державний бюджет України на 2020 рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.07.2020 року складає 2197 гривень, на відміну від 2118 гривень звичайного прожиткового мінімуму, і 5000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01.07.2020 року має становити 10 985 000 гривень.
Оскільки суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а в поданих апеляціях не ставиться питання про збільшення розміру застави, з метою недопущення погіршення становища підозрюваного ОСОБА_8 колегія суддів не має можливості виправити цей недолік та вважає за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін в частині визначення застави саме у розмірі 10 590 000 гривень, про що просив прокурор у своєму клопотанні.
Доводи ж захисників про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі його підзахисного, які викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній підозрюється, міру покарання, яка передбачена за них виключно у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4