Дата документу 22.09.2020 Справа № 335/2251/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/2251/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/777/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, на утриманні дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого :
27 квітня 2004 року Марганецьким районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;
10 березня 2009 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
25 жовтня 2010 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин;
12 червня 2012 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 дні з конфіскацією майна, звільнений 22 травня 2018 року за відбуттям строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ст.395 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя,
обвинуваченого ОСОБА_6 .
Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ст.395 КК України, та призначено йому покарання : за ст.395 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням ст.72 КК України, щодо якої, в перерахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст.76 КК України покладено на обвинуваченого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України постановлено змінити, звільнено його з-під варти в залі суду негайно на домашній арешт строком до 22 березня 2020 року включно, із забороною у період з 21:00 години до 6:00 години наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням певних обов`язків.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ст. 395 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, в тому числі корисливо-насильницької спрямованості, перший з яких вчинив у неповнолітньому віці. Відбував покарання у місцях позбавлення волі, де загалом провів 12 років, тобто майже половину свого життя.
Разом з тим, після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_6 не вживав жодних заходів для працевлаштування. Вчинення злочинів спосіб його життя, а майно, отримане внаслідок вчинення цих злочинів єдине джерело для його існування. Вказані обставини свідчать про криміногенну спрямованість особистості ОСОБА_6 , а тому твердження суду про те, що останній бажає стати на шлях виправлення, а тим паче, спроможній утримувати себе та свою матір, є хибними.
Не враховано судом також і зухвале відношення ОСОБА_6 до правосуддя, оскільки, звільнившись 22 травня 2018 року з місць позбавлення волі, будучи належним чином обізнаним з правилами адміністративного нагляду, без поважних причин у триденний строк він не прибув до вказаного ним у заяві місця проживання, та в подальшому більше ніж вісім місяців ухилявся від явки для реєстрації до будь-якого відділення поліції в м.Запоріжжі.
Зазначені вище обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_6 та відсутність у останнього будь-якого бажання ставати на шлях виправлення.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 10 жовтня 2019 року, приблизно о 02:10 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку 25 по вулиці Перемоги в місті Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом ривку з правої руки ОСОБА_10 , відкрито викрав жіночу сумку чорного кольору з золотими вставками, що не представляли матеріальної цінності для потерпілої, в якій знаходилися: грошові кошти в сумі 1 000 гривень - 2 купюри номіналом по 500 гривень; 2 банківські картки «ПриватБанк» та 2 банківські карти «Райффайзен Банк Аваль», що не представляють матеріальної цінності; паспорт громадянина України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_10 , що не представляють матеріальної цінності.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 , спричинив матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 1 000 гривень.
З викраденим майном та грошовими коштами ОСОБА_6 зник з місця скоєння злочину з метою в подальшому реалізувати вказане майно та грошові кошти.
Крім того, ОСОБА_6 , засуджений Ленінським районним судом м.Запоріжжя за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, терміном на 7 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 дні. 22 травня 2018 року ОСОБА_6 звільнений з ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», у зв`язку з закінченням строку покарання.
02 травня 2018 року Вільнянським районним судом Запорізької області винесено ухвалу про встановлення відносно ОСОБА_6 адміністративного нагляду після звільнення з місць позбавлення волі строком на 12 місяців, з моменту звільнення, із застосуванням таких обмежень: заборона виходу з місця мешкання з 21:00 години до 05:00 години; заборона виїзду за межі району, міста в особливих справах без дозволу посадових осіб, які здійснюють адміністративний нагляд; реєстрація в відділенні поліції 4 рази на місяць, заборона відвідувати певні місця.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд це система тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюється органами Національної поліції.
Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», піднаглядний має такі обов`язки: а) прибувати у визначений установою виконання покарань термін в обране ним місце проживання і реєструватися в органі Національної поліції; б) з`являтися за викликом органу Національної поліції у вказаний термін і давати письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду; в) повідомляти поліцейських, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання, а також про виїзди за межі району (міста) у службових справах; г) в разі від`їзду в особистих справах з дозволу поліцейського в іншій населений пункт та перебування там більше доби зареєструватися у відповідному органі Національної поліції.
В ході здійснення процедури оформлення документів, пов`язаних із звільненням ОСОБА_6 із місць позбавлення волі, останнім було написано заяву про те, що після відбуття покарання він буде проживати за адресою: АДРЕСА_3 .
23 травня 2018 року при звільненні з місць позбавлення волі ОСОБА_6 був ознайомлений начальником ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)» полковником внутрішньої служби ОСОБА_11 з умовами та порядком адміністративного нагляду, в тому числі з обов`язками в 3-денний строк з моменту звільнення прибути до обраного місця проживання. Також ОСОБА_6 , був попереджений про те, що йому необхідно прибути та стати на облік у Хортицькому відділенні поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, а також попереджений про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.
За результатами цього ознайомлення було складено «Довідку про оголошення особі, яка звільняється з місця позбавлення волі, постанови суду про встановлення адміннагляду», в якій ОСОБА_6 поставив особистий підпис.
Проте, ОСОБА_6 , маючи умисел на ухилення від адміністративного нагляду, в порушення обов`язку прибути у визначений виправною колонією термін в обране ним місце проживання і зареєструватись в органі Національної поліції, не прибув без поважних причин у 3 денний строк до вказаного ним місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та в подальшому більше ніж 8 місяців ухилявся від явки для реєстрації до будь-якого відділення поліції в м. Запоріжжя, чим порушив пункт а) ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186, ст.395 КК України.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, а також характеру та фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей інкримінованих йому правопорушень, за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на мінімальний строк, за ст.395 КК України у виді арешту на максимальний строк.
При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та, хоч і послався у вироку, але не в достатній мірі врахував те, що ОСОБА_6 ніде не працює, раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин, раніше обвинуваченого звільняли від відбування покарання з випробуванням, але належних висновків він не зробив та продовжив вчиняти злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.
Те, що у ОСОБА_6 померли близькі родичі, а також позиція потерпілої ОСОБА_10 , яка не має претензій до обвинуваченого (про що зазначено у вироку), на думку колегії суддів, не може слугувати достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, з огляду на відомості про його особу та фактичні обставини кримінального провадження.
Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує те, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочини, в т.ч. злочин проти власності; ніде не працює; вік та стан здоров`я обвинуваченого; те, що останній свою вину у вчиненні злочинів визнав, щиро розкаявся, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання; потерпіла до обвинуваченого претензій не має. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки, та у виді арешту на максимальний строк за ст.395 КК України 6 місяців арешту, та за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70, пп.а п.1 ч.1 ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ст.395 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
за ст.395 КК України - у виді арешту на строк 6 місяців,
На підставі ч.1 ст.70 КК України, пп.а п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який на цей час тримається під вартою по іншому кримінальному провадженні, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4