Провадження № 11-кп/824/1763/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0005003 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зуївка Харцизького району Донецької області, українця, громадянинаУкраїни, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, без постійного місця проживання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.01.2005 року Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, які він відбув;
- 14.03.2012 року Козельщинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,
- 08.11.2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, які він відбув повністю у 2016 році,

визнаноневинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням з підстав не доведення, що злочин вчинено останнім.

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, віднести на рахунок держави. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до обвинувачення, чи то 14, чи то 13 липня 2019 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі колишнього кінотеатру «Екран» по пр-ту Перемоги, 117 у м. Києві, умисно заподіяв ОСОБА_12 ,тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило його смерть за таких обставин.

Так, у вказаний день ОСОБА_11 , перебуваючи у приміщенні покинутого кінотеатру «Екран», розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 177, розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_13 . Під час проведення зазначеного дозвілля у ОСОБА_14 з ОСОБА_13 виник словесний конфлікт, під час якого останній ображав честь і гідність ОСОБА_14 , що виражалось у висловлюванні нецензурних слів в бік обвинуваченого. В цей час, ОСОБА_11 , відчуваючи до ОСОБА_15 раптово виниклу неприязнь, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи наслідки своїх дій, наніс один удар кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_12 , який в той момент сидів на стільці, від якого потерпілий впав назад, вдарившись задньою частиною голови об бетонну стіну, а ОСОБА_11 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, підійшов до потерпілого, схопив його своїми руками за шию та почав душити, в результаті чого ОСОБА_16 отримав тяжке тілесне ушкодження у виді черепно-мозкової травми з переломом склепіння та основи черепа, що призвело до стиснення мозку гематомою, від якого помер.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року ОСОБА_7 визнаноневинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано його за цим обвинуваченням з підстав не доведення, що злочин вчинено останнім, оскільки за результатами даного судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин 13 липня 2019 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні покинутої будівлі колишнього кінотеатру «Екран» по пр-ту Перемоги, 117 у м. Києві, умисно заподіяв ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати зазначений вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі; провести у кримінальному провадженні повний судовий розгляд та повторно дослідити письмові докази у кримінальному провадженні та допитати обвинуваченого. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з не відповідністю висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Прокурор вказує, що висновок суду щодо відсутності факту удару потерпілого головою об стіну, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки за результатами огляду місця події було встановлено, що в приміщенні, де виявлено труп потерпілого, бетонні стіни і лише зовні обшиті деревом. Окрім того, на переконання прокурора, висновок експерта №011-2768-2019 від 20.09.2019 року та висновок експерта №012-166-2768-2019 від 20.09.2019 року підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті, і отримання потерпілим ушкоджень та настання його смерті могли бути за обставин, на які вказали свідок ОСОБА_18 та обвинувачений при проведенні слідчих експериментів, однак, це було проігноровано судом першої інстанції. Прокурор наголошує, що висновки суду першої інстанції про неспроможність версії подій, зазначених свідком ОСОБА_18 також не відповідають обставинам справи, оскільки версія підтверджується, зокрема, і висновками експертів, та показання зазначеного свідка, з незрозумілих причин, були враховані лише частково, хоча, зокрема, вони були підтверджені свідком ОСОБА_18 при проведенні слідчого експерименту. Також не зрозумілою є оцінка проведеного з обвинуваченим слідчого експерименту, оскільки під час нього ОСОБА_7 безпосередньо продемонстрував, як він підняв потерпілого із крісла та в подальшому потерпілий упав на дане крісло, яке похитнулося і ОСОБА_17 вдарився головою об стіну, що й показав обвинувачений, тобто, удар головою об стіну було встановлено. Окрім того, судом першої інстанції не було взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_19 , що впливають на правильну оцінку всіх обставин кримінального провадження. На думку прокурора, усі зібрані у кримінальному провадженні докази були отримані в порядку, встановленому КПК та відповідають положенням ст. ст. 85, 86 КПК України, та є належними та допустимими, й безпосередньо, в своїй сукупності, підтверджують фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни; провівши допит обвинуваченого, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Проаналізувавши вирок суду першої інстанції та матеріали провадження, дослідивши докази та заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, з огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив,що 13 липня 2019 року близько 08 години ранку прийшов до помешкання в зруйнованій та покинутій будівлі колишнього кінотеатру «Екран» по пр-ту Перемоги, 117 у м. Києві, в якому проживали ОСОБА_17 з подругою ОСОБА_20 . Під час спільного вживання алкоголю унього із Задорожним ОСОБА_21 виник словесний конфлікт через образи, реагуючи на які він схопив за шию сидячого у кріслі ОСОБА_15 , підняв його і кинув у крісло, внаслідок чого крісло похитнулося назад, а ОСОБА_16 вдарився головою об спинку крісла. Після цього, ОСОБА_17 вибачився за свою поведінку, а тому конфлікт було вичерпано. ОСОБА_22 кудись пішов, а він ночував в покинутому автомобілі «ВАЗ». Після другої години ночі ОСОБА_23 сказала йому, що з ОСОБА_21 щось не так, однак він в приміщення не заходив.

Як уточнив обвинувачений, після конфлікту кров з носа ОСОБА_17 не йшла і на стан здоров`я він не скаржився; ударів в обличчя ОСОБА_12 він не завдавав і не душив його;не відомо, за яких обставин той міг отримати травми, від яких помер.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитана судом першої інстанції під час досудового розслідування в порядку ч. 1 ст. 225 КПК України (а.п. 102-106) свідок ОСОБА_18 пояснила, що 13 липня 2019 року вона разом з ОСОБА_17 ночувала в зруйнованій та покинутій будівлі колишнього кінотеатру «Екран». Вранці ОСОБА_16 кудись ходив до 11 години, потім вийшла і вона. Біля «шашличної» зустріла ОСОБА_14 з пляшкою горілки, з яким повернулася до ОСОБА_21 і вони втрьох розпили цю пляшку. Близько 14 год. між ОСОБА_24 та ОСОБА_13 стався словесний конфлікт з приводу нібито зникнення грошей в ОСОБА_14 , під час якого останній наніс удар лівою рукою в правий бік обличчя ОСОБА_12 , який сидів на кріслі. Від удару той перекинувся з кріслом та впав, ОСОБА_11 почав його душити, на що вона, почала кричати на обох. Конфлікт було вичерпано, ОСОБА_11 допоміг піднятися ОСОБА_12 і покинув їх. У ОСОБА_15 з носа почала сочитися кров. Через деякий час вона з ОСОБА_13 вийшла до «шашличної», де той вживав спиртні напої та закусував «крилишком», після чого зник, вона його знайти не змогла. ОСОБА_16 повернувся десь увечері, вони ще з ним разом ходили до магазину, а потім повернулися до будівлі кінотеатру та полягали спати. Вночі, приблизно о 03 год. вона побачила, що у ОСОБА_15 тече з носа кров, почала його будити, але той не прокинувся. ПОСОБА_25 , який ночував поруч в автомобілі, на її прохання відмовився підійти та глянути на ОСОБА_21 . Вона прочекала до ранку, ситуація не змінилася, потім привела на допомогу знайомого, який її заспокоїв, сказавши, що пульс у ОСОБА_21 є. Після цього вони почали розпивати алкогольні напої, у подальшому оскільки ОСОБА_16 не прокинувся, вони виклали швидку, лікаріконстатували смерть останнього.

Як також визнала свідок - вона безпосередньо не бачила як саме ОСОБА_16 під час перекидання з кріслом вдарився головою, те що був удар головою є її припущенням, вона такого удару не чула; ОСОБА_16 після падіння з кріслом не повідомляв, що вдарився головою, на болі в голові не скаржився, вперше на такі болі поскаржився увечері, близько 21 год., сказавши, що уньогосильно болить голова». Увечері ОСОБА_22 повернувся у мокрому ззаду одязі (кофта, штани) з гематомою на обличчі з правого боку, якої раніше не було, пояснивши, що впав в калюжу, але за яких обставин, не розповідав.

Вказані показання свідок ОСОБА_18 в цілому підтвердила і під час проведеного з нею слідчого експерименту, що підтверджується протоколом від 18 липня 2019 року та додатком до нього у виді безперервної відеофіксації цієї слідчої дії (а.с. 90-96), які були безпосередньо досліджені судом.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на окремі деталі, які були встановлені під час даного слідчого експерименту, а саме:
- стіни та перегородки приміщення, в якому стався конфлікт, зовні обшиті плитами з дерева, що узгоджується з даними протоколу огляду місця події;
- ОСОБА_17 перед конфліктом з ОСОБА_7 спав на тому ж кріслі, яке зафіксовано і під час огляду місця події, під час демонстрації голова свідка впирається на спинку цього крісла, яке значно вище за голову свідка;
- механізм нанесення удару з боку ОСОБА_7 по обличчю ОСОБА_17 зверху вниз;
- як перевертання крісла та падіння ОСОБА_17 свідок продемонструвала відхилення крісла, на якому той відпочивав, спинкою назад з одночасним її торканням стіни, що була позаду крісла на незначній відстані;
- під час демонстрації свідком падіння назад ОСОБА_17 у кріслі, враховуючи положення його тіла, яке імітувала свідок, удар потилицею голови об стіну виключається через те, що потилиця у такому положенні лежить на спинці крісла, торкання головою стіни можливе лише верхньою частиною голови;
- за цими подіями свідок спостерігала, перебуваючи поруч зліва в тій же кімнаті.

При цьому свідок під час слідчого експерименту також уточнила, що не зафіксувала для себе, чим саме ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_17 кулаком чи долонею, якою саме частиною голови останній вдарився об стіну і чи взагалі був такий удар, ОСОБА_17 після повернення увечері повідомив, що впав у калюжу біля кафе через дорогу, він був «запухший», його почало трусити, казав, що в нього дуже сильно болить голова.

Інших очевидців вказаного конфлікту між ОСОБА_24 та ОСОБА_13 стороною обвинувачення не встановлено.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_18 в частині, в якій вони не суперечать одні одним, суд першої інстанції доречно визнав достовірними, оскільки вони не спростовані іншими доказами.

Відтак, у розпорядженні сторони обвинувачення є докази того, що 13 липня 2019 року в одному з приміщень покинутої будівлі колишнього кінотеатру «Екран» по пр-ту Перемоги, 117 у м. Києві між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_17 у присутності очевидця ОСОБА_18 стався конфлікт, під час якого внаслідок контакту з боку ОСОБА_7 сидячий на кріслі ОСОБА_17 через відхилення крісла назад вдарився головою об стіну. Після цього ОСОБА_17 на протязі не менше шести годин вчиняв активні дії переміщався на значні відстані, вживав спиртні напої, розмовляв, на болі не скаржився, помер під ранок ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тілі виявлені ушкодження та травма голови.

Разом з тим, окремі обставини вказаного конфлікту, які викладені в обвинувальному акті, не знайшли свого безумовного підтвердження вказаними доказами.

Так, з обвинуваченого акта вбачається, що ОСОБА_7 наніс по обличчю ОСОБА_17 удар саме кулаком лівої руки, від якого останній вдарився задньою частиною голови об бетонну стіну. Ці обставини заперечував обвинувачений, наполягаючи на тому, що лише схопив за шию сидячого у кріслі ОСОБА_17 , підняв його і кинув у крісло, внаслідок чого крісло похитнулося назад і той вдарився головою об стінку крісла; їх також не підтвердила і свідок ОСОБА_18 , визнавши те, що механізм нанесення удару з боку ОСОБА_7 по обличчю ОСОБА_17 був рукою зверху вниз і вона не зафіксувала для себе, чим саме ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_17 кулаком чи долонею, не бачила вона і як саме ОСОБА_17 під час перекидання з кріслом вдарився головою, а під час слідчого експерименту продемонструвала положення потерпілого, в якому його удар потилицею об стіну під час перекидання крісла виключається.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 14 липня 2019 року приміщення, в якому виявлено труп, має дерев`яні перегородки і це узгоджується з відеофіксацією проведених за участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_18 слідчих експериментів.

Відтак, твердження в обвинувальному акті про нанесення удару ОСОБА_17 кулаком в обличчя та про його удар задньою частиною голови об бетонну стіну ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені наданими доказами, а тому суд першої інстанції правомірно не визнав ці обставини доведеними.

Більш того, результати слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 взагалі ставлять під сумнів саму можливість удару ОСОБА_17 об стіну саме потилицею голови. Механізм падіння ОСОБА_17 назад разом з кріслом, для перекидання якого необхідні зусилля, не корелює і з окресленою експертом особливістю механізму утворення тяжкої травми голови додаткове прискорення від удару.

Продовжуючи давати оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_18 , колегія суддів звертає увагу на те, що в іншій частині показання цих осіб містять істотні суперечності, зокрема: щодо часу конфлікту близько 08 год. ранку зі слів ОСОБА_7 та близько 14 год. зі слів свідка; щодо механізму застосованого насильства до ОСОБА_17 з боку ОСОБА_7 останній стверджував, що лише схопив за шию сидячого у кріслі ОСОБА_17 , підняв його і кинув у крісло, при цьому не бив і не душив його, а свідок вказує, що ОСОБА_7 наніс удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_17 , а потім почав його душити; щодо механізму удару об стіну голови ОСОБА_17 внаслідок падіння на крісло зі слів обвинуваченого та внаслідок удару в обличчя, коли ОСОБА_17 сидів на кріслі, зі слів свідка; щодо появи крові з носа потерпілого після конфлікту якої не було зі слів обвинуваченого та яка була зі слів свідка. Наведеними вище доказами вказані суперечності не усуваються.

Так, згідно висновку експерта № 011-2768-2019 від 20 вересня 2019 року (а. 64-70) у загиблого ОСОБА_17 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виявлено: а) черепно-мозкову травму з переломом основи та склепіння черепу у виді крововиливів в потиличній ділянці зліва, лінійного перелому луски та основи потиличної кістки зліва, крововиливу під тверду мозкову оболонку, ушкодження м`яких оболонок полюсів лобних і лівої скроневої частки мозку, крововиливу під м`які оболонки головного мозку; б) інші ушкодження у виді перелому хрящів носу, синця на верхній повіці правого ока, крововиливу у м`які покрови голови в правій скроневій ділянці. Всі вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів. Черепно-мозкова травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння і знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, утворилась при ударі потилицею об тупий предмет з обширною поверхнею контакту після отримання додаткового прискорення (наприклад, удару в обличчя). Інші ушкодження могли виникнути від ударів тупим предметом в обличчя, мають ознаки легкого тілесного ушкодження, не перебувають у причиновому зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку експерта № 012-166-2768-2019 від 20 вересня 2019 року (а. 71-76), яким повністю підтверджені висновки експерта № 011-2768-2019, додатково встановлено, що смерть ОСОБА_26 настала за 30-36 годин до 12 год. 15 липня 2019 року, а черепномозкову травму він отримав приблизно за 2024 години до настання смерті, відтак його смерть настала 14 липня 2019 року між 00 та 06 годинами ночі, а вказану травму він отримав приблизно у період часу з 00 год. до 10 год. 13 липня 2019 року. Після отримання такої травми ОСОБА_22 міг скоювати активні дії (пересуватись, розмовляти тощо) на протязі декількох годин. За 3060 хв. до настання смерті ОСОБА_22 отримав синець в області правового ока та крововилив в правій скроневій ділянці. Як вказано у висновку, отримання ОСОБА_27 ушкоджень та настання смерті могли бути за обставин, на які вказали свідок ОСОБА_18 та обвинувачений під час слідчих експериментів.

Відтак, вказаний експертом часовий період настання смерті ОСОБА_17 узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_18 і не суперечить показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , якому ці обставини відомі не були. Разом з тим, вказаний експертом часовий період отримання ОСОБА_17 черепномозкової травми (з 00 год. до 10 год. 13 липня 2019 року) та синця в області правого ока (між 23 год. 13 липня та 05 год. 14 липня 2019 року, тобто за годину до настання смерті) робить версію подій свідка ОСОБА_18 про майже одночасне травмування близько 14 год. 13 липня 2019 року правої частини обличчя потерпілого внаслідок побиття ОСОБА_7 та голови внаслідок удару об стіну при падінні неспроможною. Вказаний експертом часовий період отримання ОСОБА_17 черепномозкової травми охоплює за часом події конфлікту, про які повідомив обвинувачений ОСОБА_7 (близько 08 год. ранку 13 липня), проте абсолютно не обмежується цим часом.
Крім того, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що загиблий ОСОБА_17 був його сином, із обвинуваченим ОСОБА_7 знайомим не був, очевидцем подій, внаслідок яких син отримав смертельні травми він не був, останній раз бачив свого сина за місяць до загибелі. Станом приблизно на 16-17 липня 2019 року протягом трьох днів син перестав відповідати на дзвінки, тому він став хвилюватися і шукати сина. Приїхавши за відомою йому адресою проживання сина по вул. Семашка, господарі житла чоловік та жінка, дані про яких йому не відомі, повідомили, що була бійка і ОСОБА_21 напевно вбитий. Зокрема йому повідомили, що біля «кафе-наливайка» на зупинці «Житомирська» була бійка, ОСОБА_21 був побитий і від побоїв помер. Зустрівшись із барменом вказаного кафе (чорнява дівчина, може впізнати та кафе показати на місцевості), остання підтвердила, що біля їх кафе на пішохідній доріжці нещодавно була бійка за участю його сина і вона цю бійку бачила особисто, прибиральник цього кафе (чоловік похилого віку, може впізнати) також заявив, що був очевидцем цієї бійки, показав її місце, вказав на плями крові біля виходу з кафе, підтвердив, що учасником цієї бійки був його син ОСОБА_16 , який під час бійки від удару впав і сильно вдарився головою об асфальт, тому у нього текла носом кров і він скаржився на сильну головну біль, йому намагалися надати допомогу, але він пішов, потім ОСОБА_21 знайшли у зруйнованій будівлі кінотеатру «Екран». Адреси місця вказаних подій він, потерпілий, вказати не може, проте їх розташування чітко запам`ятав на місцевості. Маючи цю інформацію він відразу звернувся до органу поліції у Святошинському районі, де йому повідомили, що син перебуває в моргу, там він його спочатку не впізнав і лише повністю оглянувши тіло, впізнав сина, тому у подальшому займався питаннями його поховання та оформлення документів. Під час досудового розслідування його поверхово опитали і більше ним ніхто не цікавився.

Як також уточнив потерпілий, він 37 разів намагався телефоном зв`язатися із слідчим і повідомити про обставини бійки та її очевидців, але слідчий не відповідав і за весь час досудового розслідування його ніхто так і не допитав з приводу цих подій, про які він повідомив вперше суду; дівчина - бармен кафе та згаданий прибиральник в цьому кафе заявили, що особисто знають його сина ОСОБА_26 , ще при цьому здивувалися, що у ОСОБА_21 охайно одягнутий батько, а він «босяк»; особу, з якою бився ОСОБА_21 , вони також добре знають як постійного відвідувача кафе, проте його не називали.

З дослідженого судом протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 16 липня 2019 року (а. 86-87) вбачається, що ОСОБА_19 впізнав свого сина ОСОБА_17 .
Оцінюючи показання потерпілого, які породжують обґрунтований сумнів у тому, що єдиним поясненням отримання його сином смертельної травми голови є його конфлікт з ОСОБА_7 , колегія суддів враховує, що потерпілий одержав повідомлену ним інформацію від конкретних третіх осіб, показання яких слідчим шляхом не перевірялися, як і власне будь-яка інша, відмінна від висунутого обвинувачення, версія отримання ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому, показання потерпілого ОСОБА_19 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_28 про характер подій, які відбувалися за участю ОСОБА_15 після конфлікту з ОСОБА_24 (вчинення ОСОБА_21 активних дій протягом тривалого часу, зникнення його на тривалий час, ймовірність при цьому перебування біля якогось кафе, мокрий одяг ззаду внаслідок падіння в калюжу, скарги пізно ввечеріна болі в голові, гематома на обличчі з правого боку).

Твердження потерпілого ОСОБА_19 про неперевірені досудовим розслідуванням обставини бійки за участю ОСОБА_15 , причетність до якої ОСОБА_14 не встановлена, підтверджуються і висновком експерта № 012-166-2768-2019 від 20 вересня 2019 року, за яким спочатку за часом ОСОБА_16 отримав травму голови, а потім значно пізніше (за годину до смерті) синець в області правового ока та крововилив в правій скроневій ділянці, що взагалі не узгоджується із версією подій, яку сторона обвинувачення поклала в основу нібито встановлених фактичних обставин обвинувачення.

Судом вірно зазначено, що породжені свідком ОСОБА_18 сумніви щодо самої можливості отримання ОСОБА_17 під час конфлікту з ОСОБА_7 травми голови внаслідок удару об стіну потилицею одержали додаткове обґрунтування і через показання потерпілого ОСОБА_19 про невисокий зріст загиблого сина приблизно 1 м 68 см, що мало б враховуватися через призму габаритів крісла, в якому він відпочивав, яке візуально мало високу спинку, що підтримувала голову загиблого ці дані досудовим розслідування в жодний спосіб не перевірялися.

Наданими стороною обвинувачення доказами не доведено, що ОСОБА_11 наніс по обличчю ОСОБА_15 удар саме кулаком руки, від якого останній вдарився задньою частиною голови об бетонну стіну. Після цього ОСОБА_16 на протязі не менше шести годин вчиняв активні дії.
За таких обставин, за результатом оцінки всіх доказів, які судпершої інстанції визнав допустимими, викладені в обвинувальному акті обставини злочину, поставленого у провину обвинуваченомуОСОБА_7 , не отримали свого належного підтвердження. Відтак,суд першої інстанції оцінюючи в повному обсязі показання обвинуваченого ОСОБА_7 та частково показання свідка ОСОБА_28 , а також тлумачачи всі сумніви щодо доведеності вини на користь обвинуваченого, правильно поклавїх в основу свого вироку в частині, в якій показання свідка не суперечать показанням обвинуваченогоОСОБА_7 .

Показання свідка ОСОБА_28 в частині, в якій вони суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції доречнооцінив критично через їх спростування, в тому числі експертним шляхом, а тому правильно їх відхилив.

Відтак, апеляційний суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого безспірного підтвердження в судовому засіданні для того, щоб вважати поза розумним сумнівом доведеним його вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Версія про можливість спричинення ОСОБА_12 тяжкої травми голови за інших обставин матеріалами кримінального провадження не спростована.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов правильного висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Посилання прокурор на те, що висновок суду щодо відсутності факту удару ОСОБА_17 головою об стіну, є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки за результатами огляду місця події було встановлено, що в приміщенні, де виявлено труп потерпілого, бетонні стіни і лише зовні обшиті деревом не заслуговують на увагу.

Так, з проведеного слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 , що підтверджується протоколом від 18 липня 2019 року та додатком до нього у виді безперервної відеофіксації цієї слідчої дії (а.с. 90-96) вбачається, що стіни та перегородки приміщення, в якому стався конфлікт, зовні обшиті плитами з дерева, що узгоджується з даними протоколу огляду місця події. ОСОБА_17 перед конфліктом з ОСОБА_7 спав на тому ж кріслі, яке зафіксовано і під час огляду місця події. Під час демонстрації голова свідка впирається на спинку цього крісла, яке значно вище за голову свідка. Під час демонстрації свідком падіння назад ОСОБА_17 в кріслі, враховуючи положення його тіла, яке імітувала свідок, удар потилицею голови об стіну виключається через те, що потилиця у такому положенні лежить на спинці крісла, торкання головою стіни можливе лише верхньою частиною голови.

Крім того, як вказав в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_19 , зріст його сина ОСОБА_17 , приблизно 01 м 68 см.

Відтак, твердження в обвинувальному акті про удар ОСОБА_17 кулаком в обличчя, а також про його удар задньою частиною голови об бетонну стіну ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Посилання прокурора на те, що висновок експерта № 011-2768-2019 від 20 вересня 2019 року та висновок експерта № 012-166-2768-2019 від 20 вересня 2019 року підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті і отримання ОСОБА_17 ушкоджень та настання його смерті могли бути за обставин, на які вказала свідок ОСОБА_18 та обвинувачений ОСОБА_7 при проведенні слідчих експериментів є безпідставними з огляду на наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_18 повідомили про різні обставини удару ОСОБА_13 головою об стіну. При цьому, ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні свідок ОСОБА_18 не повідомляли про згаданий ними конфлікт як єдине пояснення причин отримання ОСОБА_13 тілеснихушкоджень, які заподіяли смерть останньому.

Відтак, питання про те, чи були наслідки такого конфлікту у виді удару ОСОБА_17 головою об стіну у причинному зв`язку із отриманням ним смертельних тяжких тілесних ушкоджень, необхідно було з`ясувати під час досудового розслідування, виключивши всі інші ймовірні версії такого травмування ОСОБА_17 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду першої інстанції про неспроможність версії подій, зазначених свідком ОСОБА_18 не відповідають обставинам справи, а також про те, що судом першої інстанції, з незрозумілих причин, показання свідка ОСОБА_18 були враховані лише частково, хоча її показання підтверджуються, зокрема висновками експертів та були підтверджені при проведенні слідчого експерименту також не заслуговують на увагу, оскільки результати слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 взагалі ставлять під сумнів саму можливість удару ОСОБА_17 об стіну саме потилицею голови. Механізм падіння ОСОБА_17 назад разом з кріслом, для перекидання якого необхідні зусилля, не корелює і з окресленою експертом особливістю механізму утворення тяжкої травми голови додаткове прискорення від удару.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_19 , що впливають на правильну оцінку всіх обставин кримінального провадження є недоречними, оскільки показання останнього повністю викладені в оскаржуваному вироку та враховані судом першої інстанції при постановленні рішення.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та про неповноту судового розгляду є безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності прийшов до правильних висновків щодо необхідності виправдання ОСОБА_7 з підстав не доведення, що злочин вчинено обвинуваченим.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, в силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, виправдав останнього.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4