ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
02.09.2020 о 10 год. 28 хв. ОСОБА_4 , проходячи повз другого під`їзду по АДРЕСА_2 , помітив на лавці потерпілого ОСОБА_5 , 1952 року народження, який спав сидячи на лавці. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, того ж дня о 10 год. 29 хв. ОСОБА_4 підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та діючи з корисливих мотивів і мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, таємно викрав портмоне потерпілого, в якому знаходились його особисті речі, а саме: ключі від квартири; паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 та медичну довідку інваліда серії НОМЕР_2 на ім`я потерпілого; хустинку з малюнком у вигляді квадратів; кулькову ручку; захисну маску з ткані; грошові кошти в сумі 500 грн.
Після того ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріального збитку на суму 500 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці викрав портмоне потерпілого, в якому крім документів та інших дрібних речей знаходилась готівка в сумі 500 грн., яку він витратив на власні потреби. Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом таємного викрадення чужого майна, об`єм викраденого та його вартість не заперечував.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності. У наданій на адресу суду заяві потерпілий ствердив про відсутність претензій до обвинуваченого та не бажання пред`являти до нього цивільний позов, питання про призначення покарання залишив на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований але займається підробітками на будівництві, на обліку у лікарів нарколога та психіатра наразі не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності.
Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття.
Так, в ході судового провадження, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілого, відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, з огляду на що, суд вважає можливим врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_4 .
В якості обставини, що обтяжує покарання судом враховано вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю. В ході судового розгляду ОСОБА_4 вказав, що викравши сумку потерпілого він виявив у ній пенсійне посвідчення та медичну довідку інваліда, й зрозумів, що таємно викрав майно в особи з інвалідністю та мав намір повернути викрадені документи потерпілому. Наступного дня вказані документи були вилучені працівниками поліції та повернуті потерпілому.
Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, який питання про призначення покарання залишив на розсуд суду, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, його молодий вік і ставлення до вчиненого, дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому та осуд своєї поведінки, наявність постійного місця проживання, суд доходить висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має негативних характеристик та щиро осуджує свою протиправну поведінку, враховуючи думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав, та беручи до уваги позицію сторони обвинувачення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
При цьому суд також враховує ту обставину, що встановлене судом кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вчинив більш ніж через чотири роки після останнього засудження, протягом зазначеного періоду, в тому числі, в межах строку випробування, призначеного судом за вироком від 17.06.2016 останній до кримінальної відповідальності не притягувався, а отже застосування обов`язків, передбачених ст.76 КК України буде дієвим для виправлення обвинуваченого.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов до обвинуваченого пред`явлено не було. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого та виду призначеного покарання, суд не вбачає підстав для застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.
Звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, на підставі ст.ст.75,76 КК України якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Речові докази у справі:
-диск з відеозаписом камер відеоспостереження залишити у матеріалах кримінального провадження, які зберігаються у сторони обвинувачення;
-сумку темно-зеленого кольору, паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, медичну довідку, захисну маску, хустку, кулькову ручку залишити потерпілому ОСОБА_5 , як йому належні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Полтави.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченим, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1