УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000698 від 11.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000698 від 11.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, про арешт майна автомобіля марки «DAF FT XF 105/410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований на праві власності за ТОВ «БОН ЛОГІСТІК», яке зареєстроване за адресою: місто Київ, вул. Межигірська, 78, помістивши його на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, Баришівський район, село Семеновка, вулиця Кірова, 15.

Клопотання мотивоване тим, що 10.06.2020, близько 18 години 00 хвилин, на 46 км + 600 м автодороги «Київ-Харків» Бориспільського району Київської області водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись на автомобілі марки «CHERY AMULET», р.н. НОМЕР_2 до міста Києва, виїхав праворуч в смугу розгону, де здійснив зіткнення з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 24», р.н. НОМЕР_3 , з тягачем «DAF FT XF 105/410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв припаркований у вказаній смузі.

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_4 та пасажир автомобіля «CHERY AMULET», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинули на місці події.

10.06.2020 автомобіль марки «DAF FT XF 105/410», р.н. НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», р.н. НОМЕР_3 , був оглянутий та вилучений, після чого доставлений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, розташованого за адресою: Київська область, Баришівський район, село Семеновка, вулиця Кірова, 15.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля марки «DAF FT XF 105/410», р.н. НОМЕР_1 , є ТОВ «БОН ЛОГІСТІК», яке зареєстроване за адресою: місто Київ, вул. Межигірська, 78.

Прокурор в клопотанні зазначає, що автомобіль марки «DAF FT XF 105/410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказами, у зв`язку з чим просить накласти на нього арешт.

Прокурор в клопотанні зазначає, що напівпричеп марки «SCHMITZ SKO 24», р.н. НОМЕР_3 , визнано речовим доказами, у зв`язку з чим просить накласти на нього арешт.

В судове засідання прокурор за викликом не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Власника тимчасово вилученого майна не вдалося викликати в судове засідання з огляду на відсутність контактних даних для його повідомлення у строки, визначені для розгляду клопотання про арешт.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0000698 від 11.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певнемайно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, прокурором не підтверджено, що вилучене майно (автомобіль) є тимчасово вилученим майном та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, враховуючи відсутність в матеріалах клопотання відповідних документів, підтверджуючих законність вилучення вказаного майна.

Клопотання не містить належного обґрунтування підстави та мети ініційованого заходу забезпечення та прокурор не скористався наданою йому можливістю обґрунтувати клопотання про арешт майна в судовому засіданні, оскільки в засідання прокурор не з`явився, а також не надав документів, підтверджуючих його повноваження в даному кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0000698 від 11.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1