Провадження № 1-кп/537/66/2020
Справа № 534/2017/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження №0001005 від 25.10.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
28.03.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу;
20.11.2015 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 60 годин громадських робіт;
16.05.2016 Апеляційним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ст. 69. ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт;
15.02.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 160 годин громадських робіт;
18.04.2018 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 185, ст. 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
14.06.2006 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2
ст. 296, ст. 69. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
14.06.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 1 рік позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України приєднано 3 роки 10 місяців за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.12.2006 року. Остаточно засуджений до 4-х років 10-ти місяців позбавлення волі;
09.07.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 3 роки позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.06.2007 року. Остаточно засуджений до 5-ти років позбавлення волі;
25.10.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 2 роки позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду від 09.07.2007 року. Остаточно засуджений до 6-ти років позбавлення волі;
20.05.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.;
10.07.2014 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185. ч. З ст. 185. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;
18.12.2014 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 183. ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185. ч. 2 ст. 15. ч. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 15,ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3-ст. 185. ч. 1 ст. 10 до 3-х років позбавлення волі;
10.02.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15.4. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 309. 395, ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується.
Прокурор в судовому засіданні вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, знищити, переховувати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілу, свідків та іншу обвинувачену у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження міри запобіжного заходу його підзахисного у виді тримання під вартою та прохав змінити на домашній арешт в нічний час, вказуючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України. Прохав суд врахувати, що обвинувачений має на утриманні цивільну дружину та дітей, має постійне місце проживання, повністю відшкодував потерпілій свою частину завданої шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримавши думку свого захисника, та прохав змінити на більш м`який у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 при вирішення питання про доцільність продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому поклалася на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, однак направила заяву, згідно якої прохала суд, врахувати ріст захворюваності пандемією та малолітній вік дітей, відшкодування ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди та звільнити з під варти обвинуваченого ОСОБА_4 під домашній арешт до закінчення слухання справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.10.2019 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.12.2019 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 21.12.2019 року до 18.02.2020 року до 24 години та встановлено заставу в сумі 84 080,00 грн.
В подальшому ухвалами суду від 21.02.2020 року, 24.03.2020 року, 14.05.2020 року, 10.07.2020 року, продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щоразу на 60 днів з встановленням застави в сумі 84 080,00 грн., строк дії даного запобіжного заходу закінчується 07.09.2020 року.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за яке передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, останній був раніше неодноразово засуджений за злочини проти власності в тому числі і аналогічні злочини.
При цьому, обвинувачений має сім`ю та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що свідчить про міцні соціальні зв`язки та наявність можливості перебувати під цілодобовим домашнім арештом, про який клопоче захисник.
Вказані обставини істотно зменшують можливий ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання та можливість вчинити інше кримінальне праворушення.
Суд також бере до уваги, що потерпіла ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню допитана, звернулася до суду з заявою, згідно якої не заперечує проти зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачена ОСОБА_6 також не заперечувала проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому.
Крім того, на даній стадії розгляду справи потерпіла та обвинувачена вже допитані, тож такі ризики, як вплив на потерпілу та іншу обвинувачену в даному кримінальному провадженні, фактично відпали.
Перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом з електронним засобом контролю, усуває можливий ризик продовження ним злочинної діяльності чи ймовірність переховування від суду з метою уникнення покарання, встановлення судом обмежень щодо спілкування обвинуваченого зі свідками, потерпілою та іншою обвинуваченою, також знизить ризик впливу на останніх.
Само по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, не може бути підставою для продовження найбільш суворого запобіжного заходу.
Таким чином, прокурором в судовому засіданні не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Беручи до уваги характер злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, особу обвинуваченого та інші обставини, строк перебування обвинуваченого під вартою, який становить майже 1 рік, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Суд також бере до уваги, що прокурором не заявлялися будь-які клопотання під час судового розгляду щодо обрання чи продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , яка обвинувачується у більш тяжкому злочині за ч.3 ст. 186 КК України.
Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, тобто до нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Оцінюючи в сукупності надані докази, доводи прокурора та захисника, пояснення обвинувачених, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує, ОСОБА_4 , у разі визнання винуватим у висунутому обвинуваченні, з огляду на особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу є необхідним, при цьому застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, наявність яких доведено прокурором.
При цьому, виходячи із встановлених обставин справи, суд вважає, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки до обвинуваченого застосувати неможливо у зв`язку з відсутністю наявності особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання ним процесуальних обов`язків, відсутністю письмових звернень конкретних фізичних осіб, які б поручалися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та яких би суд, за наявності відповідних доказів, міг би визнати такими, що заслуговують на довіру чи особливу довіру.
Крім того обвинуваченого слід зобов`язати носити електронний засіб контролю, прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на обвинуваченого обов`язок утримуватись від спілкування із потерпілою, свідками та іншою обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, а також здати свої закордонні паспорти чи інші документи, які надають право виїзду за межі України.
Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 181,182, 183, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 , про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з застосуванням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме: з 04 вересня 2020 року до 02 листопада 2020 року включно.
Встановити обвинуваченому ОСОБА_4 строком на два місяці, а саме з 04 вересня 2020 року до 02 листопада 2020 року включно, наступні заборони та обов`язки:
заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло у якому він проживає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;
зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 носити електронний засіб контролю та прибувати за кожною вимогою до суду;
зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 невідкладно здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у разі їх наявності.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 на два місяці обов`язок утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні, а також будь-яке спілкування з іншою обвинуваченою по даному кримінальному провадженню.
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту закінчує свою дію 02 листопада 2020 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.
Ухвалу направити для негайного виконання в частині застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язавши негайно поставити на облік обвинуваченого і повідомити про це Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області.
Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 09.09.2020 року о 10.00 год.