Номер провадження: 11-сс/813/1759/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

представника апелянта ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представниці потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001474, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні №0001474, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та накладено арешт на автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , із забороною розпорядження вказаним майном.

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна, з метою збереження та виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речового доказу, так як автомобіль є речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 яка вважає себе власницею арештованого майна, подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вказує, що транспортний засіб на який накладено арешт належить їй на праві власності, набутого нею 02.09.2020, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Вважає, що слідчий суддя не взяв до уваги, що за заявою ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення предметом незаконного заволодіння транспортного засобу є відмінний автомобіль від того, щодо якого вирішено питання про арешт. Слідчим суддею накладено арешт на автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , в той час, як заявником повідомлено про заволодіння автомобілем марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , шасі SG НОМЕР_4 , у зв`язку з чим вважати, що це є один і той самий автомобіль неможливо.

Вважає, що слідчим порушено порядок вилучення речей, складанням протоколу огляду місця події, оскільки такі дії проводяться виключно у невідкладних випадках до внесення відомостей до ЄРДР, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України.

Слідчим суддею не прийнято до уваги невідповідність інформації повідомленої ОСОБА_9 08.09.2020 при надані заяви про кримінальне правопорушення та при допиті потерпілої ОСОБА_9 09.09.2020, яка повідомила, що добровільно передала транспортний засіб ОСОБА_13 для вирішення особистих потрем. Вважає, що показаннями самої потерпілої, спростовуються обставини того, що транспортний засіб вибув із володіння останньої за межами її волі, невстановленою особою, шляхом зловживанні довірою.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта і її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; думки прокурора, потерпілої і представника потерпілої які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржену ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання дотримався вищевказаних норм законодавства, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

З матеріалів провадження убачається, що в провадженні СВ Приморського ВП в

м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження

№ 0001474, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 шасі НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 .

Відповідно до клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно зазначено, вбачається, що 08.09.2020 до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона повідомляє, що невстановлена особа 14.08.2020, перебуваючи на площі 10 квітня в м. Одесі, шляхом зловживання довірою, незаконно заволоділа її автомобілем марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , шасі НОМЕР_1 , чим спричинила матеріальну шкоду потерпілій у розмірі 350 000 гривень. ЖЕО (22942).

В ході проведення першочергових слідчих оперативно-розшукових дій було встановлено місцезнаходження автомобіля матки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , шасі НОМЕР_1 . Під час огляду місця події, 11.09.2020, в присутності двох понятих, на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 виявлено та вилучено автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_6 .

Слідчий у клопотанні мотивував необхідність накладення арешту на майно тим, що зазначений автомобіль є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та метою накладення арешту є збереження такого майна і запобігання можливості його пошкодження, втрати та зникнення.

До матеріалів клопотання долучено постанову слідчої СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 11.09.2020, якою автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчим у клопотанні та долученими до нього документами належним чином розкрито відношення вилученого в ході проведення огляду місця події автомобіля саме до зазначеного кримінального провадження та відповідність цього майна критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на транспортний засіб.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що вилучений під час проведення огляду автомобіль відповідає категорії речових доказів, у зв`язку з чим наявна необхідність в накладенні арешту таке майно, з метою забезпечення його збереження та виключення можливості пошкодження, втрати та зникнення речового доказу, та наклав арешт на автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_6 , керуючись положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що за заявою ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення предметом незаконного заволодіння транспортного засобу є відмінний автомобіль від того, який належить ОСОБА_7 і щодо якого вирішено питання про арешт оскарженою ухвалою слідчого судді.

У клопотанні про арешт майна та долученому до нього витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2020 зазначено номер шасі автомобіля, що збігається з номером шасі автомобіля на який оскарженою ухвалою слідчого судді накладено арешт і яким шахрайським шляхом і який вибув із володіння потерпілої. В ході досудового розслідування був проведений огляд вилученого автомобіля і органом досудового розслідування встановлено, що це саме автомобіль марки «Nissan Juke», в кузові білого кольору, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_1 , про викрадення якого заявила потерпіла.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що слідчим було допущено технічну помилку при внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому наданий ОСОБА_7 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідування від 10.09.2020 дійсно містить відмінність в номерах шасі, а саме у зазначенні двох англійських літер. Однак, помилку було виправлено і наразі всі літери зазначені вірно у витягу з ЄРДР.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що під час повідомлення слідчому про вчинене кримінальне правопорушення вона не мала на при собі оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оскільки віддала його разом із автомобілем та ключами від нього особі, яка шахрайським шляхом та зловживаючи її довірою заволоділа її транспортним засобом, а тому вона надала слідчому роздруковане зі свого мобільного телефону фото вказаного документу . Вказана помилка була виправлена і наразі жодні відмінності відсутні.

В судовому засіданні прокурор надав апеляційному суду копію висновку експерта від 13.10.2020 № 574-П за результатами судової почеркознавчої експертизи проведеної у кримінальному провадженні №0001474, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_9 у договорі комісії № 6452/20/010255 від 27.08.2020 виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою, що підтверджує показання потерпілої щодо незаконного заволодіння її транспортним засобом.

Представник потерпілої ОСОБА_9 повідомила апеляційному суду, що в ході досудового розслідування було встановлено, що вказаний транспортний засіб неодноразово відчужувався за той період часу відколи вибув із законного володіння потерпілої і

ОСОБА_7 є останнім власником автомобіля, що належав на праві власності

ОСОБА_9 та вилучений у нею незаконним шляхом, а тому просила залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін до встановлення всіх обставин кримінального правопорушення з метою збереження даного транспортного засобу, що є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Прокурор зазначив, що наразі триває досудове розслідування і перевіряються всі ці факти.

Висновки суду.
Враховуючи викладенні обставини, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість необхідності накладення арешту на майно, наявність правових підстав застосування заходу забезпечення кримінального провадження та спів розмірність ступеню втручання у права особи, яка володіє таким майном, підтверджується долученими до клопотання слідчого матеріалами та належим чином доведено прокурором в судовому засідані апеляційного суду.

Апеляційним судом при апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді. Інших доказів апеляційному суду не представлено.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення,

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001474, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4