Справа № 211/5443/20
Провадження № 1-кд/211/5/20
У Х В А Л А
іменем України
15 жовтня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з незакінченою початковою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого витроком Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації 20.03.2017 року, з врахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 27.07.2017 року, за ч.3 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1, ч.4 ст. 150, ч.3 ст.69 КК Російської Федерації до покарання у виді 17 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, на даний час відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Тульській області»,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
встановив:
Міністерство юстиції України звернулося до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_3 , в обґрунтування клопотання вказали, що ОСОБА_3 засуджено вироком Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року, з врахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 27.07.2017 року, до покарання у виді 17 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 30, п.п. «а,г», ч.4 ст.228.1, ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1, ч.4 ст. 150, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_3 на даний час знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Тульській області», кінець строку відбуття покарання 08.07.2032 року. Останнє відоме місце проживання (місце реєстрації) ОСОБА_3 в Україні: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом та посилаючись на ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, заявник просить визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнано винним вироком Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_3 згідно з Кримінальним кодексом України.
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, в клопотанні просив розглядати справу за його відсутності.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що воно є обґрунтованим та відповідає вимогам закону та висловила свою думку про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Захисник ОСОБА_5 просила суд привести вирок суду Російської Федерації у відповідність і законодавством України відносно громадянина ОСОБА_3 , зазначила що права ОСОБА_3 не порушено, просила суд застосувати положення ст. 68 КК України та ч.5 ст. 72 КК України, що діяли на час винесення вироку судом Російської Федерації.
Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 9 Конвенції про передачу засуджених (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22.09.1995 р., що компетентні органи держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно з положенням статті 10; або: в) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин згідно положення статті 11.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний, виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За ч.1 ст.610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідальність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України, протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 20.03.2017 року Кунцевським районним судом м. Москви Російської Федерації за ч.3 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1, ч.4 ст. 150, ч.3 ст.69 КК РФ до покарання у вигляді 17 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу, у вигляді тримання під вартою було залишено без змін. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 20.03.2017 року. Зараховано у строк відбуття покарання строк тримання під вартою за період з 09.07.2015 року по 19.03.2017 року.
Згідно апеляційної ухвали судової колегії по кримінальних справах Московського міського суду від 27.07.2017 року вищевказаний вирок в частині вирішення питання про речовий доказ - автомобіль «Мазда-6» скасовано, справу в цій частині передано на новий судовий розгляд, в іншій частині вищевказаний вирок залишено без змін.
Згідно з розпорядженням, вирок Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року набрав законної сили 27 липня 2017 року.
Під час відбування покарання на території Російської Федерації, засуджений написав заяву, яка додається до клопотання, в якій просив розглянути питання про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну.
Як вбачається з довідки ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Тульській області», станом на 06.12.2019 року відбута частина покарання складає - 04 роки 04 місяці 28 днів, не відбута частина - 12 років 07 місяців 02 дні.
В матеріалах клопотання міститься довідка про стан здоров`я засудженого, згідно якої захворювання, які входять до переліку медичних протипоказань до відбуття покарання у ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 за час відбуття покарання допускав порушення правил внутрішнього розпорядку та встановленого режиму утримання, має 19 дисциплінарних стягнень, заохочень не має.
Також, в матеріалах справи мається копія паспорту громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідка Державної міграційної служби України, де зазначено, що ОСОБА_3 є громадянином України.
Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи згідно зі ст.6 Конвенції про передачу засуджених від 21.03.1983 р. та ст. 610 ч.2 КПК України.
Відповідно до ст.11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.
За ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Вирішуючи клопотання Міністерства юстиції та визначаючи строк позбавлення волі, суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи та приймає до уваги наступне.
Положення частини 3 статті 30 пунктів «а»,«г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає положенням частини 2 статті 15 частині 3 статті 307 Кримінального кодексу України (відповідно закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах), за якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Положення частини 3 статті 30, частини 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають частини 2 статті 15 частини 3 статті 307 Кримінального кодексу України (відповідно закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах), за якою передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
В даному випадку засудженому ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України слід визначити покарання з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 Кримінального кодексу України, згідно з якими за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, за вказаним кримінальним законом ОСОБА_3 з врахуванням положень ст. 68 Кримінального кодексу України слід визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченим п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі. Тому положення ч. 3 ст. 307 КК України в частині конфіскації майна не можуть бути застосовані, оскільки не передбачені вироком відносно ОСОБА_3 та санкцією як частини 4 так і частини 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Положення частини 4 статті 150 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає положенням частини 1 статті 304 Кримінального кодексу України (відповідно втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність). Санкція даної статті передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Таким чином, за вказаним кримінальним законом ОСОБА_3 слід визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років, що відповідає вимогам до визначення строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченим ч. 4 ст. 610 КПК України.
Положенням частини 3 статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають положення частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, згідно якої призначається покарання за сукупністю злочинів, коли остаточне покарання призначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України.
У відповідності до ч. 2 ст. 70 Кримінального кодексу України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Згідно ч. 2 ст. 63 Кримінального кодексу України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання призначених покарань (такий спосіб складання покарань був застосований за вироком Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації) слід визначити остаточно покарання засудженому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років 11 (одинадцять місяців) без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 20.03.2017 року із зарахуванням часу утримання під вартою з 09.07.2015 року по 19.03.2017 року.
При цьому, судом враховується положення ч.5 ст.72 КК України, яка діяла на час ухвалення вироку Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації, відносно до яких зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року, з врахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 27.07.2017 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст.228.1, ч.3ст.30, ч.5 ст.228.1, ч.4 ст. 150, ч.3 ст.69 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 12 березня 1983 року), ст.ст.369-372,602,610 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року, з врахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 27.07.2017 року, яким громадянина України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1, ч.4 ст. 150 КК Російської Федерації та засуджено до покарання у вигляді 17 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачено відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнано винуватим вироком Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року, з врахуванням апеляційної ухвали Московського міського суду від 27.07.2017 року, а саме визначити, що положення ч.3 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації та ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації відповідають положенням ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України, а положення ч.4 ст.150 КК Російської Федерації відповідають положенням ч.1 ст. 304 Кримінального кодексу України.
Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року визначити покарання за ч. 2 ст.15, ч.3.ст. 307 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.
Засудженому ОСОБА_3 на підставі вироку Кунцевського районного суду м. Москви Російської Федерації від 20.03.2017 року визначити покарання за ч. 1 ст. 304 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити остаточне покарання засудженому ОСОБА_3 у виді позбавляння волі строком на 13 (тринадцять) років 11 (одинадцять місяців) без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 20.03.2017 року.
На підставі ч. 5ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 09.07.2015 року по 19.03.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1