ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2012/20 Справа № 1-139/2005 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника боржника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну сторони виконавчого провадження,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну сторони виконавчого провадження боржника ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виконавчому листі №1-130/05, виданому 10.10.2005 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що заява ОСОБА_8 про заміну сторони виконавчого провадження є безпідставною, оскільки судом встановлено, що постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро від 18.12.2019 року зазначене виконавче провадження закінчено, крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_10 , в установленому законом порядку прийняв спадщину після свого померлого батька ОСОБА_10 , а отже останній не може відповідати перед стягувачем за зобов`язаннями спадкодавця. Суду також не надано відомостей щодо звернення спадкоємця ОСОБА_10 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, посвідчення заповітів нотаріальною конторою, видачу свідоцтв.

Заявник ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визнати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником його померлого батька ОСОБА_12 ; у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 припинити його статус сторони виконавчого провадження із заміною належного боржника па його правонаступника та спадкоємця першої черги за законом сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виконавчому провадженні по виконавчому листу №1-130/05 виданого 10.10.2005 року.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на цитування ним на засіданні вердикту Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 2- 2697/11 від 23 січня 2019 року, який зазначив, що з урахуванням того, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності із статтею 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора про заміну сторони виконавчого провадження його правонаступником.
Суд першою інстанції ігнорував той факт, що коли вибуття сторони виконавчого провадження відбувається внаслідок смерті особи, на підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить постанову про зупинення виконавчого провадження, після чого відбувається звернення до суду з заявою про заміну сторони. Тобто закриття провадження було цілком природним, законним і неминучим.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що згідно ч. 3 от. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Тобто це правило підтверджує автоматичне прийняття спадщини правонаступником ОСОБА_10 , якщо ніхто явно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тим більше, що на даний час на усе рухоме і нерухоме майно спадкодавця виконавчою службою накладено арешт.

На апеляційну скаргу ОСОБА_8 від представника боржника - адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких останній просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року - без змін, оскільки, на його думку, дана апеляційна скарга зводиться лише до переоцінки доказів у зв`язку з незгодою ОСОБА_8 з оскаржуваним судовим рішенням, чим скаржник перебирає на себе повноваження суду, та не містить належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні поданої апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи інтересів.
Частиною третьою, п`ятою статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Відповідно дост.1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця і таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1231 ЦПК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. А відповідно до ч. 4 зазначеної статті майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.
Таким чином, спадкоємці боржника при умові прийняття спадщини є боржниками перед стягувачем в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Апеляційним переглядом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2005 року по кримінальній справі № 1-139/05 засуджено ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України. Задоволено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 кошти у сумі 50,000 грн. 10.10.2005 року видано відповідний виконавчий лист.
У зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_9 значиться померлим, державним реєстратором Чечелівського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис за № 4 від 07.11.2018 року.
18.12.2019 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення боргу на користь ОСОБА_8 у зв`язку із смертю ОСОБА_9 .
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро від 18.12.2019 року зазначене виконавче провадження закінчено, крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_10 в установленому законом порядку прийняв спадщину після свого померлого батька ОСОБА_10 , як не надано відомостей заявником ОСОБА_8 і щодо звернення спадкоємця ОСОБА_10 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, посвідчення заповітів нотаріальною конторою, видачу свідоцтв, клопотання заявником про витребування таких доказів суду не заявлялись.
За таких обставин, з огляду на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з відсутністю доказів того, що саме ОСОБА_10 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 , а також, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_9 , неможливо стверджувати про наявність підстав для заміни його у якості боржника по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа №2-1578/2010 за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_8 про заміну сторони виконавчого провадження залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4