ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000009 від 04.01.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше судимого:

-21 червня 2017 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2а роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням однорічного іспитового строку, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав

ЄУНСС №723/1838/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-кп/822/507/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 115 КК України
апеляційну скаргу.

Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого:

-ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу, до набрання вироком чинності, засудженому ОСОБА_7 залишено попередню тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з 05 січня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 - залишено без розгляду.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 50749,21 (п`ятдесят тисяч сімсот сорок дев`ять гривень двадцять одна копійка) на користь держави.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в своїй апеляції, вважає зазначений вирок районного суду ухвалений з порушенням вимог ч.1 ст. 370 КПК України. На його думку висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не дав належну оцінку дослідженим у суді доказам у відповідності до вимог ст. 94 КПК України і за наявності обставин, що виключають кримінальну відповідальність та передбачають закриття кримінальної справи, суд безпідставно ухвалив обвинувальний вирок.

Обвинувачений в суді пояснив, що з покійним ОСОБА_10 він був у хороших стосунках, допомагав йому по господарству, колов дрова, прибирав, деколи приводив його п`яного додому. Під час вживання спиртних напоїв між ними виник конфлікт, в ході якого він вдарив в коридорі ОСОБА_10 три рази кулаком в обличчя, від ударів пішла кров, він допоміг йому помитися у ванні, що далі було не пам`ятає, оскільки він сильно розізлився. Будинок потерпілого залишив приблизно о 1 годині ночі. Пам`ятає, що після конфлікту розвернувся і пішов. Вину визнає частково в тому, що він наніс потерпілому три удари рукою в обличчя, але не бажав наслідків у виді його смерті.

Згідно з положеннями КПК України обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

На думку захисту, під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено та не було встановлено, що саме ОСОБА_7 вчинив злочин, який йому інкримінується, тобто не доведено п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 27 грудня 2019 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходившись в будинку за місцем проживання ОСОБА_11 , що розташований по АДРЕСА_2 , під час спільного розпиття спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклого конфлікту, який переріс у бійку між ним та ОСОБА_10 , під час якої ОСОБА_7 схопив сокиру та наніс нею ОСОБА_11 чисельні удари в область голови, чим завдав останньому тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Так, під час вказаного конфлікту ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , наніс ряд ударів руками по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_11 , після чого схопив сокиру, яка знаходилася в будинку та наніс нею кілька ударів, щонайменше чотири в область голови останнього, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі й тяжкі тілесні ушкодження небезпечні в момент їх заподіяння, що перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_11 ..

Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від набряку та набухання речовини головного мозку, який виник, як ускладнення відкритого багато-фрагментарного скалкового перелому кісток склепіння та основи черепа із розвитком масивних під оболонкових крововиливів та забоєм речовини головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просив скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати останнього за відсутністю в його діях складу злочину та звільнити з-під варти.

Прокурор наполягав на тому, що вину ОСОБА_7 у вироку суду обґрунтовано та доведено, а тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Мотиви суду при постановлені рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_6 , міркування прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи в апеляційній скарзі сторони захисту, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційні вимоги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання та технічного запису судового розгляду, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, тому твердження в апеляції, що висновки суду у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим у суді доказам, яким суд не дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України не заслуговують на увагу й колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх безпідставними. Ці заперечення проти звинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Ретельно перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду і на наступне.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що районним судом правильно встановлено фактичні обставини справи, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви, згідно з вимогами ст. 374 КПК України.

Як вбачається з вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні вказав, що з покійним ОСОБА_11 , він був у хороших стосунках, допомагав йому по господарству, колов дрова, прибирав, іноді приводив його п`яного додому. Показав, що 27 грудня 2019 року прийшов до ОСОБА_11 додому, щоб похмелитися. ОСОБА_11 дав йому 50 грн. і він пішов в магазин купити спиртного, після чого вони разом його вживали на кухні за столиком. Під час вживання спиртних напоїв між ними виник конфлікт в ході якого він вдарив ОСОБА_12 в коридорі три рази кулаком в обличчя, від ударів у останнього пішла кров, він допоміг йому помитися у ванні, що далі було не пам`ятає, оскільки він сильно розізлився. Будинок потерпілого залишив приблизно о 01 годині ночі. ОСОБА_11 більше не дзвонив, до нього не приходив, про інцидент нікому не розказував. Вину визнає частково, а саме в тому, що він наніс саме три удари рукою йому в обличчя, але не бажав наслідків у виді настання смерті потерпілому ОСОБА_11 .. Цивільний позов не визнав.

Разом з тим, такі твердження обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються матеріалами справи, а його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України підтверджується доказами, дослідженими районним судом та перевіреними апеляційною інстанцією, яким надана належна юридична оцінка, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05 січня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 встановлено, що обвинувачений вказує на обставини вчинення ним інкримінованого правопорушення в деталях. Будь яких заяв та заперечень до даної дії не надійшло (т.2 а.п.225-229);

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у :

- висновку експерта №16 від 18.03.2020 року, яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 ,1946 р.н. настала від набряку та набухання речовини головного мозку, який виник як ускладнення відкритого багато-фрагментарного скалкового перелому кісток склепіння та основи черепа із розвитком масивних підоболонкових крововиливів та забоєм речовини головного мозку (т.1 а.с.141-151);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №32 від 25.03.2020 року, де визначено, що в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_11 (об`єкт №1) та генетичні ознаки букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт №2), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта).

На поверхні сокири, що була вилучена 03.01.2020 р. в ході ОМП по вул. Б Хмельницького, 38, м. Сторожинець, Чернівецької області (об`єкти №№3,4,5 виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами).

В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні сокири (об`єкти №№3,4,5), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця1.1, що додається до висновку експерта). Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні сокири (об`єкти №№4,5), збігаються між собою, є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_11 (об`єкт №1) та зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт №2) (т.2 а.п.5-21).

- висновками судово-імунологічних експертиз №№ 80, 81, 83 від 31.01.2020 року, в яких зазначено, що кров від гр. ОСОБА_11 належить до групи АВ, кров від гр. ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти- В.В плямах бурого кольору: на сокирі (умовно позначено №2); на чоловічих джинсових штанах (об`єкти №№1-3); на майці (об`єкти №№1-3), чоловічих спортивних штанах (об`єкт №4), чоловічій кофті (об`єкти №№5-10), двох чоловічих шкарпетках (об`єкти №№11- 14) знайдено кров людини та виявлено антигени А та В. У випадку походження крові від однієї особи, кров може належати особі з групою крові АВ, в даному випадку ОСОБА_11 .. Якщо кров в цих плямах змішана, то походження її не виключається від осіб з групами А, В, АВ. Ці плями могли утворитися внаслідок змішування крові ОСОБА_11 та ОСОБА_7 (т.1 а.п.141155).

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також доводиться показами потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наданими в районному суді.

Так, потерпіла ОСОБА_13 в суді першої інстанції зазначила, що є дружиною покійного ОСОБА_11 .. З серпня 2019 року вона почала проживати у своєї доньки ОСОБА_15 та додому навідувалася рідко, через те, що покійний її чоловік почав зловживати спиртними напоями. Востаннє бачила ОСОБА_11 на базарі - 21 грудня 2019 року, а 3 січня 2020 року їй зателефонувала сусідка і повідомила, що давно не бачила її чоловіка. Після чого вона з своїм зятем ОСОБА_14 ввечері після роботи поїхали подивитися чи все добре з ОСОБА_11 .. Приїхавши до будинку вона побачила, що подвір`я заметено снігом, на веранді горіло світло. Зайшовши до будинку, в кімнатах ОСОБА_11 не було, а в кухні на столі був брудний посуд. Після заглянула в ванну кімнату, де виявила ОСОБА_11 без ознак життя з ознаками насильницької смерті, голова вся була в крові, на підлозі була велика калюжа засохлої крові, двері до ванної кімнати були прикриті. Побачивши це все вона одразу зателефонувала до швидкої допомоги та в поліцію.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні районного суду вказав, що є зятем потерпілої ОСОБА_13 , і що остання проживала в них. 03 січня 2020 р. ОСОБА_13 попросила його повезти її додому, подивитися як там її чоловік ОСОБА_11 .. По приїзду до ОСОБА_11 додому, він з тещею - ОСОБА_13 зайшов у будинок. Всі двері були відчинені, на веранді горіло світло, у ванній кімнаті побачив тіло та калюжу засохлої крові, бурого кольору, тіло ОСОБА_11 було заклякле. Одразу зателефонували до поліції та в швидку допомогу.

Дружина ОСОБА_14 та дочка потерпілої ОСОБА_13 свідок ОСОБА_15 дала суду першої інстанції аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_16 в районному суді показала, що з ОСОБА_7 вона перебувала в фактичних шлюбних стосунках. Три тижні в грудні 2019 року вона жила у своїх батьків в с. Кам`яна Сторожинецького району. Вказала, що з стаціонарного номера телефону ОСОБА_11 телефонував їй ОСОБА_7 та запрошував разом зустріти новий рік. 29 грудня вона з дитиною приїхала в м. Сторожинець, де і зустріли вони разом Новий рік, а 3 січня 2020 року поїхала до себе додому.

Саме з урахуванням цих доказів районним судом зроблено правильний висновок, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підтверджена сукупністю переконливих, чітких, не спростованих і узгоджених між собою доказів.

Кім того, стороною захисту під час досудового та судового розгляду не подавалися докази, і в тому числі не ініціювалося їх отримання, у спосіб та у порядку передбаченому КПК України, які б спростовували або ставили під розумний сумнів докази обвинувачення.

Що стосується доводів захисника щодо недоведеності участі обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, то такі твердження апелянта спростовуються належним чином отриманими під час досудового розслідування доказами, які досліджено в ході судового розгляду та перевірено апеляційною інстанцією. Вказані докази узгоджуються між собою та обставинами, встановленими під час судового розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині, колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надано вичерпні пояснення та докази щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, натомість, стороною захисту та самим обвинуваченим, жодним чином не спростовано доказів прокурора в протилежному, тобто у відсутності в діях ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, які можуть бути підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч.3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, що доводиться наведеними вище доказами, які в своїй сукупності підтверджують вину останнього в нанесенні щонайменше чотирьох ударів в область голови потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, в тому числі й тяжкі тілесні ушкодження небезпечні в момент їх заподіяння, що перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_11 , поза розумним сумнівом.

Проаналізувавши наведені докази в цілому і давши їм оцінку, колегія суддів не може погодитись з апеляційною скаргою сторони захисту в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки усі вищевикладені доводи співвідносяться між собою, не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, та вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав допустимими за фактичними обставинами, встановленими судом, які свідчать про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненому. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України є вірною та доведеною.

Що стосується міри покарання обраної обвинуваченому ОСОБА_7 , то на думку апеляційного суду та виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обираючи ОСОБА_7 покарання, суд зважив на характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в характеристиці за місцем проживання ОСОБА_7 , Сторожинецька міська рада вказала, що компрометуючими матеріалами щодо нього не володіє, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №75 від 14.01.2020 року, ОСОБА_7 будь-якого психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_7 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та тимчасового розладу психічної діяльності також не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено. До обставин, що обтяжують покарання, судом враховано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, незворотні наслідки від його вчинення смерть людини похилого віку, особу обвинуваченого й призначив останньому покарання у виді 8-м років позбавлення волі, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку. При перевірці матеріалів кримінального провадження порушень норм процесуального законодавства, які були б безумовною підставою для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку, прийшов до вірного рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства, а відтак, ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування, як про те апелює сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про

адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3