ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2987/20 Справа № 182/3369/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також дані про його особу, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та запобігти їм інакше ніж шляхом продовження тримання обвинуваченого пі вартою буде неможливо.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник вказує на те, що клопотання прокурора було розглянуто без часті обвинуваченого, внаслідок чого було порушено його право на захист. Поряд із цим, адвокат вказує на те, що суд встановив ризики, які не були заявлені прокурором в клопотанні. При цьому, встановлені судом ризики, на переконання прокурор є недоведеними.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наведених вимог закону судом дотримано не було.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд розглянув клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі обвинуваченого.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення, з ухваленням нового у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 407 КПК України.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції клопотання прокурора є обґрунтованим.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної інстанції виходить з того, що обставини, за яких судовий розгляд не може бути завершено в межах строку тримання обвинуваченого під вартою є такими, що об`єктивно існують, а заявлений прокурором у клопотанні ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшився та виправдовує необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З урахуванням обставин провадження та даних про особу підозрюваного, який міцних соціальних зв`язків не має, до кримінальної відповідальності притягується не вперше, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зважаючи на викладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутність доказів на підтвердження існування заявленого прокурором ризику є непереконливими.

Поряд із цим, встановивши наявність підстав для продовження строку раніше застосованого судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає можливим призначити заставу.
Так, відповідно до ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього і визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину.
Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.
Стаття 182 КПК України та практика ЄСПЛ визначає, що розмір застави має достатньо гарантувати дотримання підозрюваним процесуальну поведінку і не може бути завідомо непомірною для нього.
Так, Європейський суд з прав людини, у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням наведених вимог закону, колегія суддів вважає, що заставу слід призначити у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням матеріального стану підозрюваного, буде достатньою гарантією належної процесуальної поведінки та буде для нього помірним.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали з наведених вище мотивів, та постановленням нової, якою клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2020 року.
Одночасно визначити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 43940 грн. для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 195 КПК України.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язаний виконувати наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4