Провадження № 1-кп/638/26/21
У Х В А Л А
іменем України
11 січня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002240 від 14 травня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 309,ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України,-

встановив:
18 грудня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження № 02-06/ 1435 від 16 грудня 2020 року кримінальне провадження № 0002240 від 14 травня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 309,ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України, передане на розгляд судді ОСОБА_1 у зв`язку звільненням ОСОБА_4 з посади судді Дзержинського районного суду міста Харкова в зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до звіту про повторний автоматизований розподіл справ між суддями вказана справа була розподілена 16 грудня 2020 року о 17.19.58. При цьому із списку суддів, які приймали участь у розподілі виключені судді ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Підставами виключення вказане відсутність повноважень для здійснення правосуддя.

Проте станом на 15 грудня 2020 року у вказаних суддів вже були повноваження для здійснення правосуддя.

Відповідно до протоколу зборів суддів Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 листопада 2020 року збори суддів вирішили, що повторний розподіл справ та матеріалів, які залишилися нерозглянутими по суті суддею ОСОБА_4 у зв`язку з рішенням Вищої Ради правосуддя від 10 листопада 2020 року № 3061/0/15-20 про звільнення ОСОБА_4 у зв`язку з поданням заяви про відставку здійснити між всіма суддями Дзержинського районного суду міста Харкова, які мають повноваження на розгляд справ, незалежно від обмежень встановлених п. 2.3.3 Положення

При таких обставинах суд вважає, що було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.
Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.
Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75-79 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, не повинен виявляти будь-якої упередженості та особистих переконань керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.
При таких обставинах виключається можливість розгляду суддею ОСОБА_1 вказаної позовної заяви, та суддя ОСОБА_1 заявляє самовідвід.
Керуючись ст. 75,80 КПК України, суд,-

постановив:
Відвести суддю ОСОБА_1 від подальшого розгляду кримінального провадження № 0002240 від 14 травня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 309,ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України.

Справу передати на автоматизований розподіл справ між суддями в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала остаточна.

Суддя ОСОБА_1