Провадження № 11-кп/824/1279/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
02 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості відповідно до ст. 89 КК України,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 11.08.2020 року приблизно о 00 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_9 , де між останніми виник обопільний конфлікт. В цей час з метою припинення конфлікту ОСОБА_9 зателефонувала до свого сина ОСОБА_10 та повідомила йому про дану подію. Близько 00 год. 10 хв. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули за вказаною адресою та підійшовши до ОСОБА_7 , стали з`ясовувати у нього причини виниклого конфлікту. В цей час між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт та обопільна бійка на фоні раптово виниклих неприязних відносин. В ході вказаного конфлікту, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з використанням складного ножа, який тримав у руці, цілеспрямовано наніс ним один удар в область правої сторони грудної клітки останнього, тим самим спричинив ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рани на передній поверхні грудної клітки справа по кологрудинній лінії в проекції 5 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, знизу-вгору і літерально, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в праву плевральну черевну порожнину з явищами гемопневмотораксу.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить змінити вирок суду та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд мав можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75, 76, так як він визнав свою вину, щиро покаявся та активно сприяв слідству, до того ж судом не встановлено обтяжуючих обставин. Окрім того, вважає помилковими висновки суду щодо того, що після злочину він не надав потерпілому медичну допомогу та не відшкодував шкоду та зазначає, що після скоєного злочину він перебував у стресовому та збудженому стані і пішов додому впевнений, що потерпілий в нормальному стані, а він мав намір покласти собі на голову холодний компрес, так як отримав тілесні ушкодження. Разом з тим, вказує, що на даний час проживає зі своїми батьками та перебуває на їх утриманні, оскільки на даний час знаходиться під цілодобовим домашнім арештом і не має змоги працювати, однак він пропонував відшкодувати всі витрати потерпілому після того як буде мати можливість це зробити. Також просить звернути увагу на думку потерпілого, який не має до нього жодних претензій і не бажає йому позбавлення волі та також жалкує, що безглузда сварка привела до того, що постраждали обидва.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Частинами першою та другою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Частиною 4 вказаної статті передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.
При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.
Згідно ч. 1 ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.
Як вбачається з обвинувального акту та вироку суду «між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт та обопільна бійка на фоні раптово виниклих неприязних відносин. В ході вказаного конфлікту, ОСОБА_7 керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з використанням складного ножа, який тримав у руці, цілеспрямовано наніс ним один удар в область правої сторони грудної клітки останнього, тим самим спричинив ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки».
Разом з тим, під час надання пояснень обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що під час конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та згодом переріс у бійку, під час якої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 наносили йому удари руками по голові, збили з ніг та завдали удари ногами по голові, тулубу, кінцівкам. При цьому оцінивши ситуацію, що хлопців було троє, а він один, захищаючись від них, він витягнув ніж, однак в той момент один із хлопців зробив наступальний рух та ймовірно наштрикнувся на ніж. Вказував, що дій для спричинення навмисних ушкоджень у нього не було. Вважав в той момент, що він пошкодив одяг ОСОБА_10 . Самі хлопці після конфлікту розбіглись.
Зважаючи на надані пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , він оспорював фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, щодо винуватості, форми вини та мотиву вчинення ним кримінального правопорушення.
Але суд першої інстанції не звернув на це уваги, та обмежившись допитом лише обвинуваченого ОСОБА_7 , прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 злочину за ч. 1 ст. 121України за обставин, зазначених у обвинувальному акті.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України").
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував всіх обставин справи, позиції обвинуваченого ОСОБА_7 щодо можливості розгляду справи в порядку ст. 349 КПК України та чи правильно він розуміє зміст цих обставин, здійснюючи допит лише обвинуваченого, не надав належної оцінки його поясненням та наявним невідповідностям між його поясненнями та викладеними в обвинувальному акті фактичним обставинам, не перевірено обставин щодо спрямованості умислу, мотиву на вчинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , чим допустив порушення вимог закону.
За таких обставин, вважає колегія суддів, висновок суду першої інстанції щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку статті ст. 349 КПК України є помилковим.
Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України без належної оцінки інших доказів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
У зв`язку з цим, при новому розгляді слід усунути зазначені порушення, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі, та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий
Судді: