Справа№751/5818/20
Провадження №1-в/751/296/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2020 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

засудженої ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

представника державної установи

«Чернігівська виправна колонія № 44» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в приміщенні суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно із ст. 81 КК України.

У судовому засіданні засуджена клопотання про умовно-дострокове звільнення підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Пояснила, що стягнення погашені та більша половина з них не правдиві.

Представник державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44» у судовому засіданні заперечила щодо застосування стосовно засудженої умовно-дострокового звільнення. Пояснила, що засуджена характеризується негативно. Має непогашені стягнення, не виявляє бажання працювати, перебуває на профілактичному обліку як схильна до втечі. Тому, адміністрація установи вважає, що засуджена ОСОБА_3 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Прокурор висловила думку, що клопотання не підлягає задоволенню з тих підстав, що засуджена не довела своє виправлення, що підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Заслухавши пояснення засудженої, представника державної установи «Чернігівська виправна колонія № 44», прокурора, дослідивши матеріали даного провадження, матеріали особової справи засудженої, суд дійшов висновку, що клопотання засудженої не підлягає задоволенню з наступних підстав :

ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2012 року, згідно якого вона визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 12 КК України та призначено їй покарання у виді 13 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 96 КК України застосовано до ОСОБА_3 примусове лікування у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.11.2012 року апеляцію прокурора задоволено частково, апеляції захисника ОСОБА_6 та засудженої ОСОБА_3 залишено без задоволення. Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2020 року змінено, вважати, що до ОСОБА_3 застосовано примусове лікування у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання на підставі статей 93, 94 КК України.

Постановою Вищого спеціалізованого суду України від 02.09.2013 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_3 визнано такою, що не підлягає розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_3 період перебування в установі попереднього ув`язнення з 11.10.2011 року по 01.11.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.4 особової справи а.с. 11).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.02.2016 року зараховано ОСОБА_3 у строку відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 11.10.2011 року по 01.11.2012 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.3 особової справи а.с.3-4).

Початок строку покарання 11.10.2011 року.

Кінець строку покарання 20.09.2023 року.

Згідно висновку характеристики, засуджена ОСОБА_3 відбула встановлену законом частину строку покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, враховуючи те, що за весь період відбування покарання засуджена зарекомендувала себе з негативної сторони, систематично допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, стягнення погашені у встановленому законом порядку, із засудженою неодноразово проводились бесіди профілактичного характеру, заохочення не оголошувались, не виявляє бажання працювати, а також перебуває на профілактичному обліку як схильна до втечі, тому адміністрація установи не має впевненості у її подальшій право слухняній поведінці та вважає, що засуджена не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.

Судом встановлено, що засуджена ОСОБА_3 відбула встановлену законом частину строку покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2012 року. Станом на день розгляду клопотання засудженій залишилось відбувати 2 роки 11 місяців 27 днів.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення, стосовно засудженої ОСОБА_3 заохочення не застосовувались; за період перебування у місцям попереднього ув`язнення та відбування покарання на засуджену накладено 55 стягнень та проведено 7 профілактичних бесід.

27.08.2020 року розглядалися матеріали щодо застосування до засудженої зміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України та умовно-дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України, комісія прийняла рішення про відмову у застосуванні пільги.

Враховуючи те, що процес виправлення та виховання має бути стабільним та послідовним, суд вважає що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_3 не має, тому у задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.

Керуючись статтею 81 КК України, статтями 369-372, 376, 395, 537-539 КПК України, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення, прокурор, засуджена вправі подати апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду, через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Повний текст ухвали проголошено 28 вересня 2020 року о 08 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1