Житомирський апеляційний суд
Справа №275/278/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі об`єднане кримінальне провадження №0000049 за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сали, Черняхівського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України,

за участю :
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області вирок суду в частині призначення покарання просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вказує на те, що призначаючи обвинуваченому покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення несправедливого м`якого покарання.Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд не достатньо врахував, що обвинувачений був раніше засуджений до позбавлення волі, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, однак на шлях виправлення не став знову вчинив низку злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжкий злочин, а тому на думку прокурора виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів неможливе без ізоляції його від суспільства.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено:
- за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком впродовж двох років.
На підставі ст. 76 КК України на обвинуваченого судом покладені обов`язки, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 3454,22 грн.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Як визнав суд, на початку лютого 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку за адресою АДРЕСА_2 побачив відсутність замка на вхідних дверях до даного будинку. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на проникнення до даного будинку з метою крадіжки металолому.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 відкривши вхідні двері, які були не замкнені, незаконно проник до середини будинку за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи у середині будинку за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе, демонтував та таємно, викрав чавунні дверцята піддувні до груби розміром 23x14 см. вартістю 80,97 грн., чавунні дверцята піддувні до груби розміром 28x19 см. вартістю 80,97 грн., чавунні дверцята піддувні до груби розміром 23x14 см. вартістю 104,10 грн., чавунні дверцята піддувні до груби розміром 23x19 см. вартістю 104,10 грн., чавунні дверця топочні до груби розміром 23x19 см. вартістю 233,67 гривень, чавунні пічні дверцята розміром 30x30 см. вартістю 216,67 грн., чавунний колосник до груби розміром 30x20см. вартістю 171,00 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 991, 48 грн.
В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим на власний розсуд.
На початку лютого 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи на території старого фермерського господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 побачив металевого вагончика, який належить ОСОБА_10 .
В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на проникнення до даного металевого вагончику з метою крадіжки.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 шляхом відчинення дверей, незаконно проник до середини приміщення металевого вагончику. Перебуваючи у середині вагончику, ОСОБА_7 маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе таємно, умисно, повторно демонтував та викрав чавунні дверцята з груби вартістю 259 грн. 67 коп. та чавунну плиту на дві конфорки вартістю 416 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 676 грн. 34 коп.
В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім цього, в середині лютого 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , повертався до місця свого проживання.
Перебуваючи біля господарського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, через незачинені двері, вирішив зайти в середину приміщення.

Перебуваючи у господарському приміщенні ОСОБА_7 присвічуючи ліхтариком, у лівому куті побачив металеву буржуйку, яку вирішив викрасти з метою подальшого її продажу та отримання прибутку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 перебуваючи у середині господарського приміщення, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе таємно, умисно, повторно, викрав металеву буржуйку вартістю 1204 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди.
В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, в січні 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 проходив поблизу будинку АДРЕСА_1 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне проникнення до даного будинку з метою ночівлі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , порушуючи вимоги ст.30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_12 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, підійшов до одного з вікон вказаного будинку та розбивши скло, таємно, незаконно, через утворений отвір, проник до будинку.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 порушив недоторканість житла ОСОБА_12 .
Крім цього, в період часу з 01 по 04 березня 2020 року, точної дати під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, у нічний час, ОСОБА_7 проходив поблизу будинку АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на незаконне проникнення до даного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до житлового будинку що розташований за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , порушуючи вимоги ст.30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_13 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, підійшов до одного з вікон вказаного будинку та рукою розбивши скло, таємно, незаконно, через пошкоджене вікно, проник до будинку.
Своїми умисними діями ОСОБА_14 порушив недоторканість житла ОСОБА_13 .
Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який вважав вирок суду законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначених злочинів стверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і є обґрунтованим, а його дії за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, кваліфіковано правильно.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо відсутності достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжкого злочину та тяжкого злочину, той факт, що обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання, не працює, раніше судимий, та призначив йому покарання в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, КК України у виді позбавлення волі та в межах санкції ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не достатньо врахував, що він був раніше неодноразово засуджений, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, однак на шлях виправлення не став, негативно характеризується за місцем проживання, вчинив низку злочинів, які відносяться до категорії нетяжкого злочину та тяжкий злочин.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є не достатньо вмотивованим, а призначене обвинуваченому покарання є надмірно м`яким і таким, що не відповідає даним про його особу та обставинам, що обтяжують покарання.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до переконання, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливе в умовах його ізоляції від суспільства, тому вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати та постановити в цій частині новий вирок, при цьому враховуючи, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово судимий, вчинив низку злочинів, які відносяться до категорії нетяжкого злочину та тяжкий злочин, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, а тому призначає йому покарання, в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, та в межах санкції ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року, щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 до відбуття остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: