У Х В А Л А
Справа № 285/5220/20

провадження № 1-кс/0285/1036/20

29 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання слідчого Слідчого відділення? ? Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої? ? прокуратури,

про арешт майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000936 від 27.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий 28.12.2020 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, вилучене 26.12.2020 в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме: автобус-D Mercedes-Benz 312 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - Автобус).

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 26.12.2020, близько 19 год. 50 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи Автобусом на автодорозі Київ-Чоп 229 км.+535 м., поблизу с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області та рухаючись в правій смузі руху по неосвітленій ділянці дороги в напрямку м. Житомир здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався в межах нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво відносно напрямку руху Автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.
По даному факту 27.12.2020 внесено відомості до ЄРДР.
Постановою слідчого від 28.12.2020 автобус визнано речовим доказом.

Слідчий та власник майна в судове засідання не прибули. Останній подав заяву, в якій просив повернути автомобіль йому, при цьому зобов`язався надавати його на першу вимогу слідчого.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Арешт майна це тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК). Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи і його завданням є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна.
З наявного в матеріалах справи витягу з ЄРДР слідує, що в провадженні органів поліції знаходиться кримінальна справа по факту порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2020, на автодорозі Київ-Чоп 229 км.+535 м., поблизу с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області, працівниками поліції був вилучений Автобус, належний ОСОБА_5 (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). Цього ж дня вилучене майно визнано речовим доказом.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що його метою є забезпечення збереження речових доказів. Наведені ним підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, такі обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

На момент розгляду, в матеріалах судового провадження відсутні докази повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні власнику майна чи водієві транспортного засобу про причетність до вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо яких внесено в ЄРДР, та відсутні будь-які дані, які б вказували на можливу причетність цих осіб до розслідуваного кримінального правопорушення. Вилучене майно не підлягає спеціальній конфіскації та конфіскації майна як виду покарання та не може бути використане задля відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Разом з тим відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Також, звертаю увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вважаю, що в даному випадку слідчимне дотримано вимоги правомірності втручання у право власності особи, таке втручання не відповідатимесуспільному інтересу та при цьому не враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що відповідно до ст.132 КПК України, суду не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які слідчий вказує у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту на автобус-D Mercedes-Benz 312 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1