Провадження № 11-кп/4823/468/20
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004095 від 10 липня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2020 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем - станочником у Товаристві з обмеженою відповідальністю «БІОРЕСУРС ЛТД», одруженого, раніше неодноразово судимого:

-29.11.2010р. вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-21.06.2011р. вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі;

-23.12.2013р. вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі, на підставі вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 02.04.2014р. вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.12.2013р. скасовано та засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-25.11.2013р. вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

-27.03.2014р. вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;

-15.07.2014р. вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 04.09.2014р. вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.07.2014р. скасовано та засуджено за ч. 2 ст. 185 України до 4 років позбавлення волі, підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання по вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2014р. та вироку Апеляційного суду Чернігівської області від 02.04.2014р. остаточно призначено покарання у вигляд 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 28 червня 2018 року,

фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч. 2 ст.185, ч.1 ст.286 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з професійно-технічною освітою, працюючого озеленювачем в КП «Зеленбуд», не одруженого, раніше судимого вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2019 року за ч.1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2020 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень з призначенням покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 три роки 6 місяців;

-за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.1 ст.286 КК України до 4 місяців арешту без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 1365,15 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, та 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування процесуальних витрат у виді витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого, в задоволенні решти позову відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2020 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2019 року остаточно за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_11 покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга, в якій він просить його змінити, та призначити більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також зменшити розмір моральної шкоди та процесуальних витрат у виді витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з нього на користь потерпілої ОСОБА_7 .

Викладені в поданій апеляційній скарзі вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: позитивні характеристики з місця проживання та роботи, офіційно працевлаштований, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, а також те, що він проживає з матір`ю інвалідом 3 групи, яка потребує його допомоги, в зв`язку з чим вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, вважає, що суд першої інстанції не правильно визначив розмір витрат, що підлягають стягненню з нього, понесених потерпілою на лікування та для оплати правової допомоги, яка не підтверджена належними доказами, а також моральної шкоди, яку вважає надто завищеною.

Суд першої інстанції встановив, що 11 серпня 2018 року, близько 09 год. 48 хв., ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, через відкриті двері службового входу, проникли до складського приміщення магазину «Світло», який розташований по вул. Захисників України, буд. №12 в м. Чернігові, звідки таємно викрали провід «ПВС 4x10», довжиною 76 метрів, вартістю 6796 грн. 64 коп. та провід «ПВС 4x16», довжиною 22 метри, вартістю 3042 грн. 77 коп., при цьому ОСОБА_11 таємно викрав провід «ПВС 4x16», довжиною 22 метра, а ОСОБА_10 таємно викрав провід «ПВС 4x10», довжиною 76 метрів, а всього таємно викрали майна на загальну суму 9839 грн. 41 коп., яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Север», чим заподіяли даному суб`єкту господарювання матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Такими своїми діями ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14 червня 2019року, близько 10 год. 36 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ - маркет», що розташований за адресою: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3», вартістю 223 грн. 68 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Надалі, ОСОБА_10 , 14 червня 2019року, близько 17 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні «АТБ - маркет», що розташований за адресою: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини, таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3», вартістю 223 грн. 68 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , 14 червня 2019 року, близько 17 год. 19 хв., перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ - маркет», що розташований за адресою: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3», вартістю 223 грн. 68 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Після цього, ОСОБА_10 , 14 червня 2019 року, близько 18 год. 42 хв., перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ - маркет», що розташований за адресою: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини, таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3», вартістю 233 грн. 68 коп. та касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Fusion», вартістю 186 грн. 80 коп., а всього таємно викрав майна на загальну суму 420 грн. 48 коп., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , 14 червня 2019 року, близько 20 год. 29 хв., перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ - маркет», що розташований за адресою: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих, мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини, таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3», вартістю 223 грн. 68 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18 червня 2019 року, ОСОБА_10 , близько 21 год. 08 хв., перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ - маркет», що розташований за адрес: вул. Рокоссовського, буд. 15, м. Чернігів, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з торгової вітрини, таємно викрав касети змінні для гоління 4 штуки ТМ «Gillette Mach3» вартістю 223 грн. 68 коп., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Такими своїми діями ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, 10 липня 2019 року, близько 19 год. 15 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Рокоссовського зі сторони вул. Захисників України в напрямку вул. Всіхсвятська в місті Чернігові. Рухаючись у вказаному напрямку, в районі будинку № 12 по вул. Рокоссовського в м. Чернігові, ОСОБА_10 під час проїзду нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та не надав переваги в русі пішоходу СтельмахВ.А., що перетинала вул. Рокоссовського в межах нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу, та скоїв наїзд на неї.

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонної кістки зліва зі зміщенням, забою та підшкірної гематоми тім`яної області голови зліва, забою, саден та підшкірної гематоми лівої, кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №306 від 14.08.2019р. відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_10 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями, які полягають у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України.

За сукупністю скоєного ОСОБА_10 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, а також вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, яке полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Виходячи з того, що обвинуваченим ОСОБА_10 не ставиться під сумнів кваліфікація та доведеність його у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому, колегія суддів вважає недоцільним перевірку фактичних обставин справи в апеляційному порядку.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_10 призначено покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, 72 КК України, визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме визнання вини, щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому, та обставину, що обтяжує покарання, а саме, рецидив злочинів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь-яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим внаслідок суворості, немає.

Апеляційний суд з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_10 були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України в разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може ухвалити рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин та посткримінальну поведінку, на відомостях про особу, її характеристиці, способі життя, соціальних зв`язках тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності реального відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та про відсутність підстав для ухвалення рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Дійшовши висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без реального відбування покарання, суд першої інстанції належним чином його обґрунтував, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, заподіяних наслідків, та положень статей 50, 65 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, з приводу невідповідності визначення розміру моральної шкоди, витрат що підлягають стягненню з нього на користь потерпілої на лікування, є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди місцевий суд, враховуючи характер вчиненого діяння, а також те, що вона перенесла моральні страждання, пов`язані з фізичним болем, що вплинуло на її стан здоров`я, який вона до цього часу змушена відновлювати, погіршення емоційного стану, виникнення безсоння та кошмарів, що безперечно не може не спричиняти душевних переживань для потерпілої, у зв`язку з чим певним чином порушився уклад її життя, задовольнив позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши на користь останньої замість заявленої суми у розмірі 100 000 грн. - 10 000 грн.

При цьому, не підлягає сумніву заявлена сума грошових коштів понесених потерпілою ОСОБА_7 на лікування, яка підлягає стягненню з ОСОБА_10 , у розмірі 2365, 15 грн., так як вона підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме фіскальними чеками (т. 2, а.к.п. 158-163).

Однак, в зв`язку з тим, що обвинуваченим вже була частково відшкодовано витрати понесені на лікування останньою, а саме у розмірі 1000 грн., то стягненню з нього підлягає 1365,15 грн.

Колегія суддів вважає, що при визначені розміру цивільного позову місцевим судом повною мірою враховано вимоги статей 23, 1167 ЦК України, та належним чином враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_7 , а також за належної доведеності витрат понесених нею на лікування, цілком обґрунтовано стягнено з обвинуваченого витрати на лікування потерпілої.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього на суми в рахунок відшкодування понесених витрат потерпілою на правову допомогу, також є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_12 16 листопада 2019 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги (а. с. 165). Упродовж досудового розслідування та судового провадження вказаний адвокат здійснював представництво інтересів потерпілої, та до постановлення обвинувального вироку 16 березня 2020 року адвокат ОСОБА_12 , в інтересах потерпілої ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_10 здійснених ним процесуальних витрат у розмірі 5000 грн., які підтверджені документально (належно завірена додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №16/11/19-1 від 16 листопада 2019 року, та квитанціями до прибуткового касового ордера (т. 2, а. к.п. 167-169).

Отже, стягуючи із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 5000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу, суд діяв відповідно до вимог закону, а доводи в апеляційній скарзі про неправомірність такого рішення, є необґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3