Справа № 489/3602/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року смт.Арбузинка

Головуючий суддя суду присяжних Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8
ОСОБА_9
ОСОБА_10
ОСОБА_11
у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області, ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та Веселинівським районним судом Миколаївської області у кримінальному провадженні №0003470 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо
ОСОБА_7 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_5 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_6 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0003470 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2014 року.

В судовому засіданні прокурором заявлені клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_5 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_7 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий за вчинення злочину, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, що може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_6 мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі, був раніше судимий за вчинення злочини проти життя та здоров`я особи, реально відбував покарання та усвідомлює його тяжкість, має навички спілкування з учасниками кримінального провадження. Вказане може спонукати обвинуваченого покинути місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені ризики були враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до теперішнього часу не зменшилися. На наявність вказаних ризиків вказують характер і спосіб вчинення злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується. Враховуючи зазначене прокурор вказує на неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Вказані клопотання в судовому засіданні підтримані прокурором ОСОБА_3 в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив відмовити у продовженні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на те, що клопотання прокурора не змінюється кожного разу під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу. Ризики, що він переховуватиметься від суду, впливатиме на потерпілого та свідків, або вчинить інше кримінальне правопорушення не підтверджені доказами.

Захисник ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора заперечував та просив відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 з тих підстав, що клопотання прокурора подане з порушенням десятиденного строку, визначеного абз. 10 п.20-5 Перехідних положень КПК України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), також обвинувачений утримується під вартою понад шість років, однак клопотання прокурора кожного разу має однаковий зміст та обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в той час як із плином часу ризики зменшуються та одна лише суворість покарання, що загрожує особі не може бути підставою тривалого тримання особи під вартою. Крім того, захисник вважав надмірним розмір визначеної ОСОБА_5 застави як альтернативного запобіжного заходу. Крім того, захисник просив врахувати, що відносно іншого обвинуваченого, ОСОБА_4 не застосовано запобіжний захід.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_9

ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим, а ризики непідтвердженими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного заперечував, вказуючи на відсутність правових підстав для вирішення клопотання про продовження запобіжного заходу у судовому засіданні з огляду на порушення прокурором десятиденного строку звернення з даним клопотанням, визначеного абз. 10 п.20-5 Перехідних положень КПК України на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того захисник вказував на відсутність доказів на підтвердження того, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 продовжують існувати на даний час.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 від коментарів утримався.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 проти задоволення клопотання прокурора та продовження щодо ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував з огляду на тривалість попереднього ув`язнення його підзахисного, відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовує клопотання, неврахування прокурором відомостей щодо стану здоров`я та соціальних зв`язків обвинуваченого, незабезпечення прокурором явки свідків в судове засідання з метою затягування розгляду справи. Ризик впливу на потерпілого з боку ОСОБА_7 відсутній, оскільки потерпілий сам не з`являється в судові засідання, оскільки втратив інтерес до справи. Захисник вважав, що достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків є домашній арешт.

Інші обвинувачені та їх захисники підтримали позицію ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 .

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, суд зробив наступний висновок.

У відповідності до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін якого неодноразово продовжувався та спливає 15.11.2020 року. До цієї дати розгляд кримінального провадження не завершено, відтак головуючому судді належить розглянути питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинувачених.

При вирішенні клопотання суд враховує відомості про особу обвинувачених:

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області, є громадянином України, українцем, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 23.01.2002 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, 20.10.2004 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України до 3 років та 2 місяців позбавлення волі, 10.10.2005 року Балтським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, є громадянином України, українцем, має середню спеціальну освіту, одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 25.06.2004 року Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі. Зі слів обвинуваченого в попередніх судових засіданнях, дружиною ініційовано розірвання укладеного з ним шлюбу, однак належного підтвердження суду не надано.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровську, є громадянином України, українцем, має середню спеціальну освіту, не одружений, до затримання не працював, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий 11.06.2001 року Одеським обласним судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. «е» ст.93; ч.1 ст.17, п.п. «г», «е», «з», «и», «і» ст.93; ст.44, п.п. «з», «и», «і» ст.93; ч.2 ст.17, п.п. «г», «з», «и», «і» ст.93; ч.3 ст.101; ч.1 ст.222, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_5 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, а саме: розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із умисним вбивством; умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_7 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України, а саме: розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаному із умисним вбивством; умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.353 КК України, а саме: розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із умисним вбивством; умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; самовільному присвоєнні владних повноважень, тобто самовільному присвоєнні владних повноважень поєднаному із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь (умисного вбивства), пов`язаному з використанням форменого одягу працівника правоохоронного органу.

Санкцією ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Санкцією ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Санкцією ч.2 ст.353 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до чотирьох років або позбавлення волі на строк до трьох років

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза будь-яким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування використовується для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного слід погодитись з висновком про наявність заявлених прокурором ризиків. Так, указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації обвинувачених (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, головуючий виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань потерпілого та свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачені не будучи обмеженими у спілкуванні із свідками та потерпілим можуть здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Щодо ризику вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, головуючий суддя оцінює даний ризик як реальний, оскільки:
ОСОБА_5 не має і не мав до затримання стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом. Крім того, ОСОБА_5 є особою, що раніше вчиняла злочини проти власності, зокрема, тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України та у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_7 не мав до затримання стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом. Крім того, ОСОБА_7 є особою, що раніше вчинила тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України та у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_6 не має і не мав до затримання стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом. Крім того, ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду злочинів, зокрема, навмисного вбивства за обтяжуючих обставин, тобто особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.93 КК України (в редакції 1960 року) та у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів з корисливих мотивів, інкриміноване йому діяння за ч.2 ст.115 КК України додатково кваліфіковане ознакою, передбаченою п.13 цієї статті як вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Дані обставини свідчать на підтвердження ризику, що обвинувачений може вчинити інший злочин в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, головуючий суддя зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинувачених, особисте зобов`язання не забезпечить їх належної процесуальної поведінки. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід на даному етапі провадження є недостатнім.

Наявність тих обставин, що обвинувачені мають певні соціальні зв`язки, можливість працевлаштування та постійне місце проживання хоча і мають місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами для подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Відомостей про неможливість утримання обвинувачених в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

Оцінюючи доводи захисників про неможливість розгляду клопотань прокурора в зв`язку з порушенням вимог абз. 10 п.20-5 Перехідних положень КПК України, за якими на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слід погодитись, що прокурором порушено зазначений строк, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених подані до суду 09.11.2020 року, тоді як строк дії попередніх ухвал спливає 15.11.2020 року. Однак, КПК України не передбачає наслідків порушення зазначеного строку прокурором у виді неможливості розгляду клопотань про продовження строку тримання під вартою, та не є підставою для відмови у задоволенні клопотань. Навпаки, дана норма покликана забезпечити можливість виконання судом обов`язку із розгляду питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених до закінчення строку дії попередніх ухвал, як того вимагають положення ст.331 КПК України, під час дії карантинних заходів. Отже, доводи захисників ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм кримінального процесуального закону.

Посилання захисників на необхідність врахування при вирішенні питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тієї обставини, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано жодних запобіжних заходів, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки така обставина не входить до переліку обставин, визначених ст.178 КПК України. Крім того, за змістом вимог ст.ст. 7, 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх процесуальних прав. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Клопотань про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 прокурор не заявляв, відтак у суду відсутні підстави надавати оцінку ризикам, передбаченим ст.177 КПК України щодо нього.

Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України), з огляду на необхідність попередження ризиків переховування обвинувачених від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, незаконного впливу з їх боку на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, або вчинення ними інших злочинів, враховуючи, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони як інтересів суспільства, так і прав потерпілої особи,є необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених, на 60 днів, ізолювавши обвинувачених від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Доводи сторони захисту щодо тривалого розгляду кримінального провадження судами та тривалого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вже враховані судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ухвалами від 17.09.2020 року, та обвинуваченим визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах, визначених п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у розмірі 630 600 гривень.

При цьому частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим особливо тяжких злочинів, що характеризуються корисливим мотивом таза один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, наявність трьох ризиків, а саме, ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден з яких на момент розгляду клопотання не зменшився, за вказаних обставин, застава у розмірі меншому, ніж встановлено ухвалами від 17.09.2020 року, на переконання суду, не зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків. Водночас, враховуючи майновий стан обвинувачених, суд не вбачає підстав для призначення застави у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Виходячи з викладеного, на даному етапі кримінального провадження підстави для зменшення розміру застави відсутні та обвинуваченим необхідно визначити заставу як альтернативний запобіжний захід, у розмірі, визначеному ухвалами від 17.09.2020 року, а саме в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у розмірі 630 600 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Також, відповідно до ст.194 ч.5 КПК України слід покласти на обвинувачених у разі внесення застави такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю; утриматись від спілкування з потерпілим, свідками та експертами у даному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 331, 371-372 КПК України,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві на шістдесят днів, тобто до 08 січня 2021 року включно із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 630 600 грн., встановленому ухвалою від 17 вересня 2020 року.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області на шістдесят днів, тобто до 08 січня 2021 року включно із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 630 600 грн., встановленому ухвалою від 17 вересня 2020 року.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровську на шістдесят днів, тобто до 08 січня 2021 року включно із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 630 600 грн., встановленому ухвалою від 17 вересня 2020 року.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на термін по 08 січня 2021 року включно наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю;

- утриматись від спілкування з потерпілим, свідками та експертами у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на спеціальний рахунок, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця попереднього ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити невідкладно прокурора та суд.

З моменту внесення застави обвинувачений, за якого внесено заставу, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Термін дії ухвали встановити до 08 січня 2021 року включно.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 13.11.2020 року о 08 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1