ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/734/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2795/20
Категорія: ч.ч.3, 4 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 липня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , 1995 року народження, до 07 вересня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, останнім не було надано жодних доказів наявності ризиків, на які він посилається, внаслідок чого в оскаржуваній ухвалі суд не зміг на них послатись. Указав, що ОСОБА_10 повністю визнав свою провину, вже відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку із чим у останніх немає до нього претензій, однак через невизнання своєї провини обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , розгляд справи затягується. Відзначив, що через тривалий час перебування ОСОБА_10 під вартою у нього погіршився стан здоров`я, однак в умовах ізолятора він не отримує необхідного лікування. Вважає, що наразі перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просить ухвалу скасувати, прийняти нове рішення, яким обрати ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід у виді застави, обвинуваченого ОСОБА_9 , який покладався на розсуд суду, захисника ОСОБА_7 , представників потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можє вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, що супроводжувалось нанесенням тілесних ушкоджень потерпілому, якому було завдано значну матеріальну шкоду, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисника ОСОБА_8 на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_10 хоча і має місце мешкання, однак є громадянином іноземної держави - республіки Азербайджан, не одружений, законних джерел доходу не має, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може переховуватись від правоохоронних органів та суду або вчинити новий злочин.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину проти потерпілого із застосуванням насильства та погрозою застосування небезпечного для життя насильства, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілого, в разі обрання щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Не виключається наявності такого ризику і не дивлячись те, що ОСОБА_10 відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , то як вбачається із наданої довідки, обвинувачений отримує лікування, а доказів неможливості останнього знаходитись під вартою, стороною захисту не надано.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_10 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: