Справа № 635/9317/19
Провадження по справі №1-кп/635/573/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
секретар судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н ОВ И В:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, посилаючись на те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продовжують існувати, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просила змінити його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м"який запобіжний захід,не пов"язаний зпозбавленням волі. Вказала, що прокурором в судовому засіданні не було доведено продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти вказаним ризикам .
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити його підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що прокурором порушена процесуальна форма подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора про продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжувався, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , спливає 19 вересня 2020 року.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 суд бере до уваги, що останній обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, а саме: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років.
ОСОБА_5 також обвинувачується у вчиненні низки тяжких злочинів, а саме: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Суд враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а саме, що останні обвинувачуються в умисному пошкодженні майна, вчиненого шляхом вибуху, ОСОБА_5 також обвинувачується в незаконному зберіганні, носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, наявність у останніх спеціальних навичок поводження зі зброєю та вибуховими пристроями, внаслідок проходження ними служби в Збройних силах України, те, що вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вчинені групою осіб, та відбувалися на території поблизу приміщення Люботинського професійного ліцею, що в сукупності вказує на підвищену небезпеку як самих діянь, так і осіб обвинувачених.
При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинувачених у сукупності із тяжкістю покарання та даними про їх особи є об`єктивні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане , якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку суду з огляду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування у обвинуваченого ОСОБА_6 ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки на теперішній час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинувачених, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.
Також суд вважає, що у обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні низки умисних тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про їх схильність до вчинення правопорушень.
За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_4 про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.
Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незалежно від наявності клопотань. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Зі змісту приписів цієї правої норми слідує, що подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою у письмовому вигляді, як про це зазначає захисник, закон не вимагає.
Вимоги ч.2 ст.331 КПК України про вирішення питання судом щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, стосуються лише питань, передбачених ч.1 ст.331 КПК України, тобто клопотань сторони обвинувачення чи захисту про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченим, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, їх репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 12 листопада 2020 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 12 листопада 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.
Суддя ОСОБА_1