ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/43/20 Головуючий 1 інстанції: СтригуненкоВ.М.
Справа: 621/2594/18
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(резолютивна частина)

24 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 є., ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року стосовно ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до цього вироку
ОСОБА_6 , 1987 року народження, уродженець м. Харкова, громадянин України, офіційно не працевлаштований, розлучений, має професійно-технічну освіту, мешканець м. Чугуїв Харківської області, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2010 року за ч.2 ст. 190, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяця позбавлення волі, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2013 року від відбування покарання звільнений 20.06.2013 року умовно-достроково на не відбуту його частину 11 міс. 17 дн., -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією всього особистого майна.
Скасовано арешт мобільного телефону «Nokia» модель «1280» потерпілої, накладений за ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.08.2018 року, вважати його повернутим законному володільцю.
Вироком встановлено, що 26 серпня 2018 року, приблизно о 06.00 годині, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, через незачинені двері проник до приміщення житлового будинку, де умисно напав на ОСОБА_9 , застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, у виді декількох ударів руками по обличчю і голові, удушення із заподіянням їй: забитих ран на слизовій оболонці верхньої губи справа та зліва, тобто легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і крововиливів та саден на обличчі, крововиливів на передній поверхні справа та зліва, крововиливів на передній поверхні правого та лівого плеча, крововиливів на розгинальній поверхні правого предпліччя, тобто легких тілесних ушкоджень, заволодів її бувшим у використанні мобільним телефоном «Nokia» модель «1280», вартістю 250 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням внесених доповнень, ОСОБА_6 просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та змінити правову кваліфікацію злочину з ч.3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 185 КК України та призначити мінімальне покарання в межах санкції цієї статті.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що докази сторони обвинувачення не доводять його вини, висновок експерта носить характер припущень, вказує, що немає доказів в підтвердження контакту між ним та потерпілою, слідчі дії та експертизи не підтверджують його вини, пояснення потерпілої та її чоловіка не збігаються між собою.

Захисник ОСОБА_8 просила вирок змінити в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, визнавши його винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити обвинуваченому мінімальне покарання, встановлене санкцією цієї статті, посилаючись на те, що у потерпілої немає слідів удушення, чоловік потерпілої раніше судимий та це він заподіяв потерпілій тілесні ушкодження. З пояснень потерпілої та її чоловіка, а також з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що саме ОСОБА_6 заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, а також погрожував їй. Вважає, що суд першої інстанції не обґрунтував небезпечність вчиненого насильства для життя і здоров`я потерпілої.

Також, апеляційну скаргу на цей вирок подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, заступник прокурора області ОСОБА_11 відмовився від апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів та вимог обвинуваченого та його захисника і враховуючи те, що в судовому засіданні при апеляційному розгляді апелянти підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, колегія суддів бере до уваги наступні відомості та обставини, що встановлені при апеляційному перегляді.
Зокрема, в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок за відсутністю доказів, які б підтверджували винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Поряд з цим, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ґрунтуються на доводах про те, що суд першої інстанції, погоджуючись з обвинуваченням врахував лише показання потерпілої, а також свої припущення.
При цьому, належить врахувати, що такі доводи сторони захисту в повному обсязі спростовуються висновками суду, які зазначені ним в мотивувальній частині вироку (арк. 145-148). Тобто, суд навів у вироку низку доказів на підтвердження кваліфікації дій та винуватості обвинуваченого і ці відомості походять з різних джерел, але не суперечать один одному та чітко узгоджуються між собою, що свідчить про їх об`єктивність.
Зокрема, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України підтверджуються сукупністю доказів, яким була надана належна процесуальна оцінка судом першої інстанції, а саме:
Потерпіла ОСОБА_9 при безпосередньому допиті в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що 26.08.2018р. її співмешканець ОСОБА_12 пішов з дому, а двері залишились незачиненими. Обвинувачений зайшов до будинку, заглянув у кімнату до чоловіка, а потім до її кімнати. Пред`явив їй вимогу віддати йому 10 гривень. Вона відмовила, посилаючись на їх відсутність. Обвинувачений повторив вимогу і почав рахувати до 3-х. Вона відкрила і показала свій гаманець, у якому були лише пластикові картки. Замість них запропонувала обручку, але він відмовився. Взяв її рукою за обличчя, закрив рот-ніс і почав душити, вимагаючи 10 гривень. Вона пообіцяла зайняти у сусідів. Почав душити її подушкою. Схопив за волосся і тягав по будинку погрожуючи задушити або вбити. Як повернувся її чоловік, то обвинувачений нахиливши голову вийшов. Розповіла чоловіку те, що сталося. Виявила зникнення телефону, не бачила як його викрав обвинувачений. Тому послала чоловіка до сестри викликати поліцію. Того ж вечора обвинувачений повернувся, розшукуючи свій рюкзак. Сусід викликав поліцію. Тілесні ушкодження зафіксувала у судово-медичного експерта, лікувалася вдома самостійно. Телефон без сім-карти повернули в поліції. Обвинувачений до неї зайшов під приводом повідомлення про побиття її чоловіка та бажання допомогти. З метою захисту свого чоловіка вона телефонувала до поліції.
Відповідно до відомостей рапорту пом. Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 (арк. 53-54), 26.08.2018 року о 05.17 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 26.08.2018 року о 05.16 за адресою Зміївський район м. Зміїв, провул. Піонера, за даною адресою біля районної адміністрації, невідомі погрожують фізичною розправою чоловіку заявниці. Заявник: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Аналізуючи відомості цього рапорту об`єктивно вбачається, що потерпіла дійсно зверталась до служби 102 із заявою про, начебто, спричинення тілесних ушкоджень її чоловіку, про що саме їй повідомив обвинувачений коли зайшов до її домоволодіння.
Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції, а також в своїй апеляційній скарзі обвинувачений не заперечував того, що він дійсно заходив до житлового приміщення потерпілої, а також вказував на те, що вона там була сама, а з її співмешканцем, обвинувачений, нібито, зустрівся вже коли уходив від потерпілої. Також обвинувачений вказував, що він не був свідком конфлікту між потерпілою та її співмешканцем, а також він не вбачав підстав для того, щоб потерпіла його оговорювала.
Відповідно до відомостей протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (арк. 55), ОСОБА_9 заявила, що 26.08.2018 року приблизно о 05.30 вона перебуваючи у власному домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 прокинувшись у ліжку побачила невідому особу, яка погрожуючи фізичною силою вимагала в неї грошові кошти, після того як вона відповіла що грошей немає, невідома особа чоловічої статі нанесла потерпілій тілесні ушкодження та на її очах заволоділа її особистим телефоном.
Відповідно до висновку експерта № 103-Зм/18 від 18.098.2018 року (арк. 94-95) у потерпілої ОСОБА_9 мали місце: «..кровоподтеки и ссадины на лице, ушибленные раны на слизистой оболочке верхній губы справа и слева, кровоподтеки на передней поверхности шеи справа и слева, кровоподтеки на передней поверхности правого и лівого плеча, кровоподтеки на разгибательной поверхности правого предплечья. Указанные выше телесные повреждения образовались от воздействия тупих предметов, с ограниченой травмирующей поверхностью по механізму удара или по механізму удара-сдавления кровоподтеки на шее), а вышеуказанные ссадины образовались по механізму трения-скольжения,возможно, в результате нанесения ударов руками (кулаками) нападавшего, или в результате сдавливания фалангами пальцев нападавшего, и могли бать получены в срок и при обстоятельствах, указанных потерпевшей, и как указано в ухвале судьи. По степени тяж ести кровоподтеки и ссадины на лице, кровоподтеки на передней поверхности шеи справа и слева, кровоподтеки на передней поверхности правого и лівого плеча, кровоподтеки на разгибательной поверхности правого предплечия, как в совокупности, так и каждое по отдельности относятся к легким телесным повреждениям. По степени тяж ести ушибленныек раны на слизистой оболочке верхній губы справа и слева, как в совокупности, так и каждое по отдельности относяться к легким телесным повреждениям, повлекшим за собой кратковременное расстройство здоровя. Исключена возможность причинения вышеуказанных телесных повреждений самой гр.-кой ОСОБА_9 в результате сапмоприченения, что не характерно для данного вида травмы. Показания ОСОБА_9 , данные ею в качестве потерпевшей, в ходе ее допроса, в целом не противоречат судебно-медицинским данням, как в механизмек нанесения ей телесных повреждений, так и в способе их причинения, и соответствуют объекивным судебно-медицинским данным, полученным в ходе судебно-медицинской экспертизы».
Відомості цієї експертизи підтверджують показання потерпілої щодо механізму спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим саме в той спосіб як нею зазначено, що спростовує доводи ОСОБА_6 стосовно того, що він не спричиняв потерпілій тілесних ушкоджень.
Крім того, відповідно до відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2018 року (арк. 99-101), ОСОБА_9 впізнала особу під порядковим номером 4, розташованого з ліва на право, за формою обличчя та зачіскою. Дана особа проникла до її домоволодіння 26.08.2018 року приблизно о 06:00 год., нанесла тілесні ушкодження та викрала мобільний телефон.
Крім того, свідок ОСОБА_14 , будучі попередженим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що26.08.2018 року вранці повернувся додому, де побачив потерпілу, вона була побита, обличчя розбите, кров текла з носа і рота, килими закочені. Помив їй від крові обличчя і руки. Потерпіла повідомила його, що пропав її телефон, він від родички викликав поліцію і медичну допомогу. З обвинуваченим зустрівся коли той виходив з їхнього двору. Зі слів потерпілої, зайшовши в будинок обвинувачений повідомив її, що б`ють ОСОБА_14 . Однак такого не було і у вказаному місці він не був. Ввечері обвинувачений повернувся за своїм рюкзаком. Обвинувачений був п`яний. Телефон повернули працівники поліції.
Аналізуючи вищенаведені докази, колегія суддів дійшла висновку, що показання потерпілої є об`єктивними, відповідають дійсності, оскільки повністю узгоджуються з показаннями свідків та іншими доказами у кримінальному провадженні.
Потерпіла в своїх поясненнях вказує, що під час вчинення злочину ОСОБА_6 в її домоволодінні нікого не було. Цей факт не заперечується ані обвинуваченим, ані співмешканцем потерпілої ОСОБА_14 .
Сторона захисту посилається на суперечливість показань потерпілої та її співмешканця щодо місця зустрічі обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 після вчинення злочину. Однак, ніхто не заперечує, що ця зустріч була неподалік від місця події, тобто чи при виході з двору, чи при виході з помешкання, однак цей факт жодним чином не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Також, обвинувачений посилається на те, що він розмовляв із свідком ОСОБА_14 та говорив йому, чому він б`є свою дружину, а останній відповів, що сам розбереться. Однак наявність цієї розмови між обвинуваченим та свідком нічим не підтверджується, крім пояснень самого обвинуваченого, а тому колегія суддів розцінює таке твердження обвинуваченого як спосіб захисту, яке не підтверджується будь-якими фактичними відомостями, а тому пояснення потерпілої та свідка ОСОБА_14 є належними та допустимими доказами.
Поряд з цим, обвинувачений та його захисник не посилалися на будь-які об`єктивно встановлені відомості щодо спростування вищезазначених доказів сторони обвинувачення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 370 КПК України, тобто обґрунтовано та вмотивовано, послався на докази, що переконливо доводять винуватість ОСОБА_6 , які безпосередньо досліджувались судом першої інстанції в судовому засіданні за клопотанням прокурора та за участю сторони захисту, тобто обвинувачений та його захисник мали можливість задавати питання свідкам, а також заявляти певні клопотання з метою перевірки належності та допустимості або дослідження нових доказів, але відповідні клопотання стороною захисту не заявлялися.

Також, сторона захисту, під час судового розгляду в суді першої інстанції, не заявляла будь-яких клопотань щодо визнання доказів неналежними чи недопустимими, та не була обмежена в наданні пояснень, заперечень щодо причетності до вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину. Отже твердження сторони захисту є суто суб`єктивними та не мають посилань на фактичні обставини, а тому не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Поряд з цим, ОСОБА_6 інкримінується напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, поєднаний з проникненням у житло.

Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства. Для таких дій характерні раптовість, агресивність і швидкоплинність.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства.

Також слід зазначити, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або втрату працездатності, а також інші насильницькі дії, які призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Тобто, як слушно зазначив суд першої інстанції, обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження потерпілій у короткий проміжок часу, а після заволодів її майном, що свідчить про швидкоплинність та агресивність поведінки обвинуваченого, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої.

Поряд з цим належить взяти до уваги, що твердження та версія про непричетність до вчинення цього злочину та доводи сторони захиступро незгоду з вироком суду першої інстанції, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині - мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Зміст висновків суду щодо оцінки доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст. 94 КПК України. При цьому належить врахувати, що критичне ставлення суду до змісту показань обвинуваченого також є належною оцінкою доказів, оскільки суд обґрунтував такі свої висновки саме наявністю решти доказів, які здобуті з різних джерел та узгоджуються між собою, але при цьому спростовують суб`єктивне твердження обвинуваченого щодо його незгоди з обвинуваченням.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначаючи покарання ОСОБА_6 об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що вчинений злочин є особливо тяжким, обвинувачений своєї вин не визнав, щиро не розкаявся, розкриттю злочину та кримінальному провадженню не сприяв, до потерпілої за пробаченням не звертався і його не отримав, до відшкодування очевидно завданої потерпілій шкоди не приступив, раніше неодноразово судимий, має чотири не зняті і не погашені судимості, відбував покарання у виді позбавлення волі, але продовжує вчиняти нові злочини, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, не бажання стати на шлях виправлення і перевиховання. Вказані обставини чітко, логічно та вмотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного вироку ( арк. 145-148).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені саме такого покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також уважно дослідивши відомості про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни чи скасування вироку за апеляційними доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 січня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_3