ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/187/19 Номер провадження 11-кп/814/698/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілих представника потерпілих - адвокатаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000441 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 :

- на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 200000 грн моральної шкоди кожному;

- на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 10878,60 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

05 жовтня 2014 року о 22 годині ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем Mercedes-Benz C240, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби на 276 км +680 м автодороги Київ-Харків-Довжанський, в порушення п.2.9 «а» та п.12.3 Правил дорожнього руху України, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на вантажний автомобіль МАЗ-5335, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який здійснив аварійну зупинку та стояв на проїзній частині дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mercedes-Benz C240, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

В апеляційних скаргах, за аналогічних доводів, обвинувачений та його захисник просять скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вважають, що вирок місцевого суду постановлений з порушенням норм кримінального процесуального закону, не враховані всі обставини кримінального провадження, а ряду доказів дана неправильна оцінка.

При цьому зазначають, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про встановлення ОСОБА_12 знаку аварійної зупинки суперечать протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого слідчим не було зафіксовано ні знаку, ні його залишків, а сам ОСОБА_12 судом не був допитаний.

Крім того, наголошують, що показання цих свідків не спростовують версію обвинуваченого про наявність на дорозі транспортних засобів, які могли створити перешкоду для руху ОСОБА_11 .

Вважають, що суд необґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_16 , оскільки той не бачив моменту зіткнення автомобілів та не зміг повідомити даних, які вказували на вину ОСОБА_11 у ДТП.

Заперечують факт перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину і стверджують про відсутність належних і допустимих доказів, які підтверджують цю обставину.

Наполягають, що показання ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту 19 листопада 2014 року, а також висновки судових експертиз №255 від 07 червня 2018 року та №1391/1776 від 27 вересня 2018 року є недопустимими доказами, оскільки ОСОБА_12 не був допитаний судом першої інстанції.

Ставлять під сумнів висновок металознавчої експертизи №11442 від 14 листопада 2014 року, оскільки у ньому вказано, що задній лівий ліхтар автомобіля МАЗ випромінював світло, а відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 жовтня 2014 року, він зруйнований.

Крім того, у матеріалах провадження відсутній оригінал цього висновку №11442, судом не оглянуто речові докази, які були предметом дослідження, а судовий експерт не був допитаний в судовому засіданні.

Звертають увагу на розбіжність при визначенні місця зіткнення автомобілів у висновках судових експертиз, протоколі огляду місця пригоди та актові обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги.

Зазначають, що протокол проведення слідчого експерименту від 18 листопада 2014 року, протоколи додаткового огляду від 30 серпня 2017 року і від 24 травня 2018 року, а також висновки судових експертиз №255 та №1391/1776 є недопустимими доказами на підставі ст. 87 КПК України, оскільки під час їх проведення ОСОБА_11 давав показання у якості свідка, а в подальшому був обвинуваченим у цьому ж кримінальному провадженні.

Вказують, що суд помилково встановив, що задній лівий ліхтар автомобіля МАЗ не зруйнований, а зміщений зі свого штатного місця, оскільки у судовому засіданні переглядався диск з кольоровими знімками з місця ДТП, але безпосередньо речовий доказ не досліджувався.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який не заперечував своєї вини і просив вибачення у потерпілих та водночас повністю покладався на адвоката щодо вимог апеляційної скарги, думку захисника на підтримання доводів апеляційної скарги про невинуватість підзахисного, потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність вини ОСОБА_11 є непереконливими.

Факт зіткнення автомобіля Mercedes-Benz C240, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 із вантажним автомобілем МАЗ-5335, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який здійснив аварійну зупинку та стояв на проїзній частині дороги, ніким із учасників провадження не оспорюється.

Обвинувачений в суді першої інстанції стверджував, що ДТП трапилася внаслідок того, що був великий потік автотранспорту, перед ним рухався мікроавтобус, який без увімкнення показника повороту ліворуч раптово змістився вліво, а він побачив попереду на полосі руху вантажний автомобіль. При цьому почав різке гальмування та вивернув кермо ліворуч, однак відбулося зіткнення керованого ним автомобіля з задньою частиною вантажного автомобіля.

Проте, як встановили судові експерти під час проведення комісійної судової автотехнічної експертизи №1391/1776, такі показання ОСОБА_11 є неспроможними з технічної точки зору.

Водночас, відповідно до висновків цієї експертизи, в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з вантажним автомобілем МАЗ-5335, д.н.з. НОМЕР_2 , а його дії не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Аналогічні висновки містить і судова автотехнічна експертиза №456 від 10 грудня 2014 року.

Належним чином місцевий суд перевірив та спростував версію сторони захисту і про те, що ОСОБА_11 не зміг уникнути зіткнення, оскільки не горіли задні ліхтарі на вантажному автомобілі.

Згідно з висновком судової металознавчої експертизи №11442 від 14 листопада 2014 року, в момент останнього механічного удару відповідні лампи задніх ліхтарів автомобіля МАЗ-5335, д.н.з. НОМЕР_2 випромінювали світло (т.2 а.с.а.с.220-223).

Такі висновки судових експертиз узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пасажирів автомобіля МАЗ-5335 щодо обставин його зупинки перед ДТП та дій водія ОСОБА_12 , який включив габаритні вогні, аварійну сигналізацію та виставив знак аварійної зупинки.

Не бачили ці свідки і щоб безпосередньо перед зіткненням проїздив якийсь мікроавтобус повз них у напрямку міста Києва.

Також суд правильно встановив, що внаслідок ДТП задній лівий ліхтар автомобіля МАЗ був не зруйнований, а зміщений зі свого штатного місця, з огляду на досліджені кольорові фотознімки з місця пригоди.

Судові експерти також не виявили в діях водія автомобіля МАЗ-5335 ОСОБА_12 порушень Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди.

Більше того, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що перед пригодою він їхав по дорозі Київ-Харків-Довжанський в напрямку міста Києва і помітив у потоці автомобіль Мерседес-Бенц, який рухався агресивно, здійснював обгони, вклинювався в попутний потік, різко пригальмовував. Через деякий час він помітив, що цей автомобіль зіткнувся з задньою частиною вантажного військового автомобіля, у якого працювала аварійна сигналізація.

Наведені допустимі та належні докази, зібрані у встановленому законом порядку і досліджені судом, спростовують версію обвинуваченого про наявність на дорозі транспортних засобів, які могли створити перешкоду для руху керованого ним автомобіля та про порушення водієм ОСОБА_12 Правил дорожнього руху, які призвели до ДТП.

Твердження захисника про те, що протоколи слідчих експериментів та висновки судових експертиз є недопустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчі експерименти з участю свідків водіїв ОСОБА_12 та ОСОБА_11 проведені у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, з участю понятих, спеціаліста, із залученням автомобіля.

За їх результатами складені відповідні протоколи, в яких докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (т.2 а.с.224-228, 229-233).

При цьому зауважень щодо проведення слідчих дій від учасників не надходило.

ОСОБА_11 дійсно під час слідчого експерименту не були роз`яснені права підозрюваного, але на час його проведення (18 листопада 2014 року) він не мав такого статусу у кримінальному провадженні, оскільки про підозру йому було повідомлено лише 29 листопада 2018 року.

Дані, які б свідчили про істотні порушення права на захист обвинуваченого, в матеріалах провадження відсутні і судом не встановлені.

Висновки судових експертів відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.

При цьому суд їх всебічно, повно й неупереджено дослідив, оцінив та належним чином, з урахуванням інших доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про невідповідність дій обвинуваченого вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Доводи захисника про недопустимість як доказів висновків судових експертів з огляду на те, що в матеріалах провадження міститься копія висновку, а самі експерти не допитані судом, суперечать вимогам закону.

Відповідно до приписів ст.356 КПК України виклик експерта для допиту для роз`яснення висновку є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи, що висновки судових експертиз не містять розбіжностей між обсягом поставлених питань і відповідями на них, з огляду на відсутність суперечностей між висновками експерта й іншими доказами та іншими висновками, які проводилися щодо одного й того ж питання дослідження, не проведення допиту експерта в суді не вплинуло на правильність рішення суду про належність та допустимість як доказів винуватості ОСОБА_11 цих висновків судових експертиз.

Досліджена судом копія висновку судової металознавчої експертизи №11442 від 14 листопада 2014 року належним чином завірена і жодних сумнівів не викликає.

Прийняття судом рішення без допиту свідка ОСОБА_12 не спростовує в даному випадку висновків суду про винуватість ОСОБА_11 .
Доводи апелянтів про відсутність доказів перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння є неспроможними.
Як вбачається з досліджених судом доказів, за результатами токсикологічного дослідження №998 Полтавського обласного наркологічного диспансеру від 10 жовтня 2014 року у крові ОСОБА_11 , яка надійшла з Великобагачанської ЦРЛ та зразки якої взяті у нього в лікарні при наданні допомоги після ДТП, виявлено етанол в кількості 0,8 проміле (т.3 а.с.33, 37).

При цьому зразки крові ОСОБА_11 надійшли у відповідному опечатаному контейнері зі збереженням необхідного температурного режиму (т.3 а.с.а.с.45-48), а сам факт забору крові підтверджується копією витягу з Журналу відбору зразків біологічного матеріалу Великобагачанської ЦРЛ, відповідно до якого у водія ОСОБА_11 о 03 год. 30 хв. 06 жовтня 2014 року здійснювався забір крові (т.3 а.с.а.с.42-44);

Більше того, під час проведення комісійної судово-медичної експертизи №46 від 04 травня 2018 року експерти встановили наявність даних про те, що концентрація етанолу в крові ОСОБА_11 становила 0,8 проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (згідно Методичних рекомендацій «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» Київ, 2004 рік) (т.3 а.с.а.с.49-53).

Таким чином, з обсягу та характеру встановлених фактичних даних кримінального провадження видно, що ОСОБА_11 під час керування автомобілем в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виявивши перешкоду для свого руху, а саме вантажний автомобіль, який стояв на проїзній частині з увімкненими габаритними вогнями та аварійною сигналізацією, маючи технічну можливість, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого вчинив наїзд на цей транспортний засіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Водночас, роблячи висновок про порушення обвинуваченим п.2.9.а Правил дорожнього руху суд залишив поза увагою таке.

Зі змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим суди зобов`язані ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у цій статті порушення; які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому слід враховувати, що за змістом ст. 286 КК України, цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку.

Про необхідність з`ясовувати і зазначати у вироках, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками, зазначено також у роз`ясненні, яке міститься в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій ОСОБА_11 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху, вчинив наїзд вантажний автомобіль, який зупинився на проїзній частині, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, стан алкогольного сп`яніння, у якому ОСОБА_11 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення пункту 2.9 а Правил дорожнього руху не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків.

Тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що порушення ОСОБА_11 пункту 2.9 а Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку із наслідками ДТП.

Водночас, місцевий суд правильно визнав у відповідності до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_11 - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як убачається зі змісту вироку, суд, призначаючи обвинуваченому покарання, урахував дані про його особу, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та конкретні обставини справи.

З огляду на те, що ОСОБА_11 вперше вчинив злочин з необережності, позитивно характеризується, частково відшкодував спричинену шкоду дружині загиблого, має сім`ю, неповнолітню дитину, суд обґрунтовано обрав покарання, близьке до мінімальної межі санкції інкримінованого злочину.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Водночас, враховуючи, що внаслідок вчиненого ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння злочину загинула молода людина та з урахуванням думки потерпілих, які вважали призначене покарання справедливим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування приписів ст.69 та ст.75 КК України, про що просив у засіданні апеляційного суду обвинувачений.
Обґрунтовано суд першої інстанції відмовив також у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки відповідно до ст.9 цього Закону амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 лютого 2020 року по 22 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_11 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про те, що порушення ОСОБА_11 п.2.9.а Правил дорожнього руху України перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 лютого 2020 року по 22 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4