Дата документу 30.07.2020 Справа № 937/8834/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/988/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/8834/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002925, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рози Люксембург Новоазовського району Донецької області, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 27.04.2009 року Орджоникідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнено за ст.ст. 75, 76 КК України з випробувальним терміном в 1 рік 6 місяців;

- 16.11.2009 року Орджоникідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 05.10.2012 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання, невідбутий строк 1 рік 4 місяці 2 дні;

- 10.07.2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 24.07.2014 року Орджоникідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 04.05.2018 року звільнений з Казанківської ВК № 93 Миколаївської області у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 03.12.2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 26.07.2019 року;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання з 10 години 00 хвилин 18 жовтня 2019 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 жовтня 2019 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 11 жовтня 2019 року, приблизно о 02 годині, знаходячись біля першого під`їзду буд. № 55 по вул. Героїв України в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом викручування винтового замку, який знаходився на вхідних дверях, проник до підвального приміщення вищевказаного будинку, де за допомогою ножа та кусачок, які він приніс з собою, відрізав та таємно викрав кабель електрозв`язку, який знаходився на балансі ПАТ «Укртелеком», а саме: кабель телефонний мідний ТПП 100х2х0,4 довжиною 60 метрів, вартістю 9200 гривень 55 копійок; кабель телефонний мідний ТПП 10х2х0,4 довжиною 110 метрів, вартістю 2081 гривень 05 копійок. Після чого, ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився майном на власний розсуд, тим самим заподіяв Запорізькій філії ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 11281 гривня 60 копійок.

15 жовтня 2019 року, приблизно о 02 годині, знаходячись біля першого під`їзду буд. № 55 по вул. Героїв України в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відчинення вхідних дверей, які були зачинені за допомогою дрота, проник до підвального приміщення вищевказаного будинку, де за допомогою ножа та кусачок, які він приніс з собою, відрізав та таємно викрав кабель електрозв`язку, який знаходився на балансі ПАТ «Укртелеком», а саме: кабель телефонний мідний ТПП 100х2х0,4 довжиною 10 метрів, вартістю 1599 гривень 31 копійка; кабель телефонний мідний 2ТПП 50х2х0,4, кількістю 2 кабелі, довжиною по 10 метрів, загальною довжиною 20 метрів, вартістю 1599 гривень 31 копійок; кабель телефонний мідний 3ТПП 10х2х0,4, кількістю 3 кабелі по 10 метрів, загальною довжиною 30 метрів, вартістю 567 гривень 57 копійок. Після чого, ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився майном на власний розсуд, тим самим заподіяв Запорізькій філії ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 3700 гривні 30 копійок.

18 жовтня 2019 року, приблизно о 04 годині 40 хвилин, знаходячись біля першого під`їзду буд. № 55 по вул. Героїв України в м. Мелітополі Запорізької області, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відчинення вхідних дверей, які були зачинені за допомогою дрота, проник до підвалу вищевказаного будинку, де за допомогою ножа та кусачок, які він приніс з собою, відрізав та таємно викрав кабель електрозв`язку, який знаходився на балансі ПАТ «Укртелеком», а саме: кабель телефонний мідний ТПП 100х2х0,4 довжиною 11 метрів, вартістю 1686 гривень 77 копійок; кабель телефонний мідний ТПП 50х2х0,4 довжиною 7 метрів, вартістю 559 гривень 76 копійок; кабель телефонний мідний ТПП 10х2х0,4, кількістю 4 кабелі по 6 метрів, 9 метрів, 16 метрів, 17 метрів, вартістю 908 гривень 10 копійок. Після чого, ОСОБА_8 з місця події зник та розпорядився майном на власний розсуд, тим самим заподіяв Запорізькій філії ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 3154 гривні 63 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду та просить його змінити, призначивши йому покарання з іспитовим строком. Зазначає, що він щиросердно розкаявся, визнав вину, злочини скоїв у зв`язку з тим, що не мав коштів на проживання та ліки (він є ВІЛ-інфікованим та хворіє на туберкульоз закритої форми). Також зазначає, що представник потерпілого не має до нього жодних матеріальних або моральних претензій, обтяжуючі покарання обставини також не встановлені. Крім того, зазначає, що із рідних у нього залишилась лише бабуся, якій він не зможе допомагати, перебуваючи в місцях позбавлення волі, і яку він може більше не побачити, так як він дуже хворіє. Також просить врахувати довідки про стан його здоров`я, які знаходяться в СІЗО № 10.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом було враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів. Також суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у скоєнні злочинів визнав повністю, у зв`язку із чим кримінальне провадження було розглянуто у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий, у тому числі, за умисні корисливі злочини, після чергового звільнення з місць позбавлення волі менше ніж через три місяці знову вчинив низку злочинів, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку міськрайонного суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому міри покарання в мінімальних межах, передбачених за скоєні ним злочини.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він повністю визнав свою вину, щиросердно розкаявся у скоєному, представник потерпілого не має до нього жодних матеріальних та моральних претензій, обтяжуючі покарання обставини відсутні, як на обставини, які можуть слугувати для застосування положень ст. 75 КК України та призначення йому покарання з іспитовим строком, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення покарання з іспитовим строком, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин провадження та суспільної небезпеки вчинених злочинів, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання немає.

Доводи обвинуваченого про те, що він вчинив злочини через відсутність коштів на проживання та ліки, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вказані обставини не виправдовують злочинні дії обвинуваченого та не можуть бути визнані вагомими для призначення покарання з випробуванням.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього бабусі, якій він не зможе допомагати, перебуваючи в місцях позбавлення волі, також не є достатньо вагомими підставами для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, до того ж відсутні будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували обставини піклування ОСОБА_8 за своєю бабусею.

Щодо прохання обвинуваченого врахувати довідки про стан його здоров`я, колегія суддів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних довідок про стан здоров`я ОСОБА_8 , не було надано таких довідок стороною захисту і під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з мотивів, зазначених в його апеляційній скарзі, немає. Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що у відповідності до положень ст.ст. 407, 414 КПК України могло б бути підставою для зміни вироку суду, на думку колегії суддів, не можна.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4