ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3451/20 Номер провадження 11-кп/814/1137/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з секретарем ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 27.02.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 із доповненнями на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22.09.2020 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
за участі:прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
у с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено запобіжний захід тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено зарахувати з 27.02.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 15753 (п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн 35 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) грн 18 коп. судових витрат на залучення експертів.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 27.02.2020 року приблизно о 3 годині ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_11 , який був у нього в гостях, приблизно чотири удари кулаком в область голови, після чого схопив ніж та завдав ним потерпілому два удари в ліве стегно, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення у виді сліпої глибокої веретеноподібної зяючої колото-різаної рани з косо-горизонтальним розташуванням в проекції верхньої частини задньої поверхні лівого стегна, по середній лінії висі кінцівки, що по ходу раньового каналу ушкоджує магістральну глибоку артерію стегна, схожої за характером поверхневої рани по лівій боковій поверхні стегна в середній третині, від яких останній помер на місці.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає , що судом не взято до уваги докази , які могли б істотно вплинути на його висновки.

Зокрема суд не врахував його показання про те , що на нього був здійснений напад коли він спав і саме через це він спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Не враховані показання свідка ОСОБА_12 , який показав суду , що потерпілий ОСОБА_13 був вкрай агресивний і бив ОСОБА_14 . При цьому вважає , що суд навпаки безпідставно врахував показання свідка ОСОБА_14 . Акцентує увагу також на тому , що все обвинувачення побудоване на показаннях п`яної ОСОБА_14 .

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Позиції учасників судового провадження
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав та просили задовольнити.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Згідно частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону .

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину за який він засуджений за обставин викладених у вироку , є обґрунтованими , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 94 КПК України.

Дії обвинуваченого , за визнаних судом першої інстанції встановленими , фактичних обставин кримінального правопорушення , правильно кваліфіковані за ч.2 ст.121КК України як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень , що спричинило смерть потерпілого.

Доводи апеляційної скарги із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає непереконливими.

Так , за нормативним визначенням , умисне тяжке тілесне ушкодження , що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) є злочином із змішаною формою вини. Суб`єктивна сторона вказаного злочину , при цьому , характеризується умислом щодо спричинення тілесних ушкоджень і необережністю до наслідків у вигляді смерті .

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження , яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) , має значення з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння , зокрема враховувати спосіб , знаряддя злочину , кількість , характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень причини припинення злочинних дій , поведінку винного і потерпілого , що передували події , їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного , а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження , яке спричинило смерть потерпілого , ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Обвинуваченим та його адвокатом в апеляційному суді не заперечується того факту , що всі тілесні ушкодження , які були виявлені у потерпілого ОСОБА_11 , були спричинені обвинуваченим. Не заперечується і тяжкість спричинених тілесних ушкоджень та причина смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляції , що в ситуації , що розглядається , мала місце необхідна оборона від нападу з боку потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК ( 2341-14 ) необхідною обороною

визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав

та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також

суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно

небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди,

необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного

відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було

допущено перевищення меж необхідної оборони.

Виходячи із змісту вказаної норми , підставою для необхідної оборони має бути вчинення суспільно небезпечного посягання на особу.

Аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави для висновку , що такого посягання з боку потерпілого ОСОБА_11 , не було.

Матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу , що мало місце суспільно небезпечне посягання з боку потерпілого на обвинуваченого.

Зокрема матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу , що при цьому самому обвинуваченому ОСОБА_7 були спричинені будь-які тілесні ушкодження , які характерні для самозахисту , за версією подій , як він її викладає.

Навпаки припухлості кисті його руки , які встановлені висновком експерта , свідчать про силу з якої наносились удари саме потерпілому ОСОБА_11 .

Про умисність дій обвинуваченого ОСОБА_7 на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 свідчать також такі обставини.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що 26.02.2020 року зі своїм знайомим ОСОБА_11 прийшли в гості до ОСОБА_7 на АДРЕСА_3 , де вживали спиртне. Вночі ОСОБА_11 ліг спати, а коли прокинувся виявив, що вона спілкувалась із ОСОБА_7 та вдарив її рукою по губах, інших тілесних ушкоджень не наносив. Після цього ОСОБА_7 став наносити ОСОБА_11 удари в область голови, від чого той падав та не міг підійнятися, далі вона побачила в руках ОСОБА_7 ножа і намагалась вмовити його нічого не робити та відтягувала його від ОСОБА_11 , на якого він направляв ножа. ОСОБА_11 ОСОБА_7 не бив. Побачивши агресивний стан ОСОБА_7 , який не реагував на її прохання, вона втекла і пішла ночувати до бувшого чоловіка. Вранці до неї прибули працівники поліції та викликали на допит.

Проведеною судово-медичною експертизою № 230 від 06.03.2020 року, у ОСОБА_15 виявлено садно слизової оболонки верхньої губи, яке утворилось від дії тупого обмеженого предмету, яким міг бути і кулак, інші тілесні ушкодження не виявлені , що повністю узгоджується із її показаннями і спростовує версію обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду першої інстанції , що 27.02.2020 приблизно з 21 до 23 години перебував в гостях у ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , де також були ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , із якими разом розпивали спиртні напої. В цей час ОСОБА_11 виходив спати до іншої кімнати, а коли прокинувся, на ґрунті ревнощів наніс ОСОБА_17 удар в спину, після чого він його заспокоював і пішов додому.

Свідчення вказаного свідка також в цілому узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_15 . Деякі розбіжності в свідченнях по-перше є незначними , а по-друге є наслідком вживання спиртних напоїв.

Аналіз тілесних ушкоджень , що були виявлені у потерпілого ОСОБА_11 згідно висновку експерта № 277 (п.15) у виді смугастих саден по типу подряпин правої та лівої , чисельних зливних синців тильної поверхні правої кисті рук , лінійної горизонтальної різаної рани 3-го пальця правої кисті , різаної рани та садна від перпендикулярної дії клинка кожна , що діяли з достатньою силою для їх утворення , характерні для самозахисту при ймовірній самообороні , дає підстави для висновку , що саме він захищався та зазнав численних ударів в область голови та ножем в стегно , в той час як у самого обвинуваченого ОСОБА_7 є навпаки припухлості правої кисті , що свідчить про нанесення ним сильних ударів.

Таким чином колегія суддів вважає , що у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статі 374 КПК наведено докази , на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази , що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається , що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення , визнаного доведеним , із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце , час , спосіб вчинення злочину , його наслідки.

Правильно , на переконання колегії суддів , обвинуваченому було визначено судом першої інстанції і міру покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховав характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого , який хоча і не притягувався раніше до кримінальної відповідальності проте зловживає спиртними напоями , ніде не працює , характеризується посередньо , не одружений. Врахував суд також і відсутність обставин , що пом`якшують його покарання та обставину , що обтяжує , якою суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши зазначені обставини суд прийшов до висновку , що виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Із вказаним висновком щодо міри покарання погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , як про це наголошують в апеляційному суді обвинувачений та його адвокат , колегія суддів не знаходить.

Правильно на переконання колегії суддів було вирішено питання і щодо задоволення цивільного позову.

Вирок суду першої інстанції постановлений із дотриманням вимог ст.374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із доповненнями слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо нього без змін.

Керуючись статтями 376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22.09.2020 щодо нього - без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а особою яка перебуває під вартою в той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І :

____________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5