Дата документу 16.12.2020 Справа № 554/487/16-к
УХВАЛА
іменем України
16 грудня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 17 липня 2020 року про закриття кримінального провадження №0003566 від 08 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2020 року заявник ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, у якій просить скасувати постанову слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 17 липня 2020 року про закриття кримінального провадження №0003566, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Одночасно зі скаргою заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки постанову до теперішнього часу не отримано.

На обґрунтування скарги посилається на ті обставини, що 08 грудня 2015 року СВ Октябрського ВП ГУНП в Полтавській області за матеріалами Департаменту ДВС України внесено до ЄРДР відомості за фактами умисного невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру МСЕ. З моменту відкриття кримінального провадження як потерпілою неодноразово надавалися заяви про вчинення посадовими особами Полтавської обласної ради та департаментом охорони здоров`я Полтавської ОДА злочинів, передбачених ст.ст.364, 366, 172, 382 КК України, які лише приєднувалися до матеріалів кримінального провадження №0003566.

17 липня 2020 року слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про закриття вказаного кримінального провадження, про яку Жабо стало відомо 27 листопада 2020 року з матеріалів розгляду цивільної справи №545/1491/15-ц, яка перебуває в Полтавському апеляційному суді.

Зазначає, що у даному кримінальному провадженні слідчим вже виносились постанови про його закриття, які в подальшому скасовані судом. У даному випадку вважає, що слідчий змінив лише дату оскаржуваної постанови, таке рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.110 КПК України. Слідство проведено поверхнево та однобічно, за п`ять років не притягнуто винної особи до кримінальної відповідальності.

Вказує, що слідчий проігнорував рішення судів про поновлення на роботі та взяв до уваги інші документи з питання поновлення на роботі, що в повній мірі не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Зокрема, Верховний Суд скасував проміжне рішення за 2016 рік, а рішення за 2015 рік Полтавського районного суду Полтавської області пройшло всі інстанції і залишено в силі.

Крім того, за заявою від 12 червня 2018 року про невиконання рішення Октябрського районного суду від 23.03.2018 року внесено відомості до ЄРДР за №0000173 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Дане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням №0003566.

Проте за час розслідування вказівки апеляційного суду Полтавської області, а також процесуального прокурора виконані не були. Зазначає, що виконання рішення відбувається із винесенням наказу, запису до трудової книжки та допущення до робочого місця. Слідчим під час прийняття рішення не перевірено, що заявника не поновлено та до роботи не допущено. Для цього слідчий не викликав на допит, не звернувся до департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА про витребування наказу про звільнення, не оглянув трудову книжку, де відсутній запис про поновлення. Отже, слідством не підтверджено факту поновлення на роботі, а тому рішення про закриття кримінального провадження прийнято незаконно.

Слідчим не проведено жодної слідчої дії для встановлення чи спростування наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, не отримано тимчасового доступу до речей і документів Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА та Полтавської обласної ради, коли готувалися та приймалися рішення про поновлення та одночасне звільнення, що має ознаки інших кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366, 172, 382 КК України, так як всі рішення, на думку ОСОБА_3 , відносно неї приймались на сесії Полтавської обласної ради з грубим порушенням законодавства, а дії посадових осіб вчиняються з прямим умислом, щоб не виконувати судові рішення.

У скарзі ОСОБА_3 зазначає, що з роз`яснення судового рішення чітко встановлено, що лише одна посадова особа повинна виконати рішення суду, а саме директор Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА, але з 23.03.2018 року жодного наказу про поновлення вона не отримувала та до роботи по цей час не допущена. Тим самим з вересня 2015 року порушено її конституційні права на працю, завдано матеріальних збитків, так як в повній мірі відшкодування заробітної плати не отримала.

На підставі викладеного, звернулась за судовим захистом.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про розгляд скарги без участі, у якій вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити.

Слідчий Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, на виконання ухвали суду надав матеріали кримінального провадження №0003566.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так, згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається із матеріалів провадження, органом досудового розслідування здійснювалось розслідування провадження за фактами умисного невиконання службовими особами рішень Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року та Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2018 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді, які набрали законної сили.

17 липня 2020 року постановою слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003566 від 08 грудня 2015 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.382 КК України.

Як зазначено у скарзі, копію вказаної постанови заявником до теперішнього час не отримано, разом із тим, відомості щодо належного направлення слідчим копії оскаржуваної постанови у матеріалах кримінального провадження відсутні, доказів протилежного суду не представлено. За таких обставин, скаргу подано у строки, передбачені ч.1 ст.304 КПК України, а тому з урахуванням встановлених кримінальним процесуальним законом гарантій оскарження процесуальних рішень та з метою усунення перешкод для правового захисту особи, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає розгляду по суті.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та передчасно прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах, залишивши поза увагою висновки ухвали Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2019 року, якою надавалась оцінка попередній постанові слідчого про закриття вищевказаного кримінального провадження.

Так, закриваючи кримінальне провадження, слідчий лише зазначив, що рішенням сесії Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року №49 було поновлено ОСОБА_3 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру МСЕ та звільнено її з посади, а також у подальшому виплачена визначена судом компенсація за час вимушеного прогулу, зазначивши, що таким чином було виконано рішення Полтавського районного суду від 17 вересня 2015 року.

В той же час, поза увагою слідчого залишились важливі обставини, з якими законодавець пов`язує виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Зокрема, за правилами ст.24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України №21-63а15 від 23.06.2015 року з посиланням на пункт 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Порядок примусового виконання судових рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню.

Разом з тим, слідчий не перевірив, чи приступила ОСОБА_3 фактично до виконання своїх трудових обов`язків та чи виконано реально рішення суду про поновлення її на посаді.

Крім того, слідчий послався на те, що ОСОБА_3 продовжувала оскаржувати подальші рішення щодо її звільнення, вказавши, що кінцеву крапку в цих справах поставив Верховний Суд своєю постановою від 13 листопада 2019 року, що всі останні рішення місцевих судів щодо поновлення ОСОБА_3 на займаній нею посаді є помилковими, а тому вони ВС скасовані.

Водночас, відповідно до згаданої постанови Верховного Суду у справі №545/1151/16-ц задоволено частково заяву ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року; яку цією постановою було скасовано, а касаційні скарги в.о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико-санітарної експертизи, Полтавського центру медико-соціальної експертизи, Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавської обласної ради задоволено частково; рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, змінено дату звільнення ОСОБА_3 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, зазначену у рішенні третьої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року №49 з 22 травня 2015 року на 26 травня 2015 року; в іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат по справі.

В той же час, як зазначено в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2019 року, зазначена постанова Верховного Суду не стосується рішень судів, за фактом невиконання яких здійснюється дане кримінальне провадження.

Більше того, слідчим не дано жодної оцінки обставинам невиконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2018 року.

Крім того, 30 серпня 2018 року та 31 жовтня 2018 року процесуальним керівником в порядку ст.36 КПК України було надано вказівки слідчому щодо проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, які слідчим до теперішнього часу не виконані в повному обсязі.

Варто зазначити, що раніше винесені постанови слідчого в даному кримінальному провадженні судом також скасовані, зокрема, з причин невиконання доручень та вказівок прокурора та недоліків досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що слідчим не в повному обсязі та не всі слідчі дії проведено, не витребувано необхідних документів, і як наслідок, не перевірено всіх обставин, які становлять предмет розслідування, про що чітко і однозначно вказано в ухвалах апеляційного суду, та на які посилається ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Всупереч зазначеній нормі закону, постанова про закриття кримінального провадження належним чином не мотивована, слідчим взагалі не зазначено, які слідчі дії було ним проведено під час досудового розслідування, та не надано правової оцінки жодного із зібраних по справі доказів, а викладено лише хронологію подій щодо звільнення ОСОБА_3 з посади, викладено висновки рішень судів у різних справах щодо таких спорів та доводи потерпілої щодо невиконання рішень судів.

З урахуванням наведеного, постанова слідчого від 17 липня 2020 року взагалі не мотивована і при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим не дотримано вимоги ст.284 КПК України та не були перевірені наведені вище факти, що виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення.

Отже, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова була прийнята передчасно, не встановлені фактичні обставини, необхідні для повного та об`єктивного розслідування, не здійснено достатнього та вичерпного обсягу слідчих дій та заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст.ст.91-94 КПК України, не надано їм належну юридичну оцінку, а відтак, не спростовано доводів заявника.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації.

Зазначені вище недоліки постанови слідчого стосуються суті рішення та є істотними.

Таким чином, під час організації та проведення досудового розслідування необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінальних правопорушень, які є предметом досудового розслідування, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам та зібраним доказам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести необхідні слідчі та інші процесуальні дії, про які вказано в ухвалі апеляційного суду та наданих прокурором вказівках, за результатами чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, а постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 17 липня 2020 року потрібно скасувати та повернути матеріали кримінального провадження для організації продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.2, 9, 110, 284, 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого в СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 17 липня 2020 року про закриття кримінального провадження №0003566 від 08 грудня 2015 року, та повернути матеріали кримінального провадження до органу досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1