Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/497/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000083 від 29 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димине Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02 вересня 2015 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 05 грудня 2016 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ст.198, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст..ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_7 03 листопада 2017 року звільнений від відбування покарання на підставі ст..3 Закону України «Про амністію у 2016 році»;

- 21 червня 2018 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_7 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2018 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 1 місяць з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення , а саме з 30.01.2018 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи в сумі 858 грн.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Компаніївка Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який не має постійного місця проживання, раніше судимого:

-24 липня 2018 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.1,2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-21 вересня 2018 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2019 року вирішено питання про застосування покарання за наявності кількох вироків в порядку п.11 ч.1 ст.537 КПК України та визначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, визначеного ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2019 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 3 місяці з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

В строк відбуття покарання, ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 02.02.2018 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи в сумі 858 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи юридичну кваліфікацію, фактичні обставин цієї справи та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення, просить вирок суду скасувати, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення та їх особі, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_11 за ч.3 ст.187 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_11 , шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Крім того, прокурор просить ОСОБА_8 за ч. 3 ст.187 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також роз`яснень, викладених у п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначив обвинуваченим надто м`яке та несправедливе покарання, не врахував особу обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не стали, продовжили злочинну діяльність, ніде не працюють, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнали та завдану потерплій матеріальну шкоду не відшкодували.

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також їх особи, прокурор вважає, що призначення обвинуваченим покарання за ч.3 ст. 187 КК України ближче до мінімального 8 років позбавлення волі), не відповідає вимогам ст. 65 КК України та положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Крім того, прокурор зазначає, що суд при ухваленні вироку, в порушення вимог ч.1 ст. 413 КПК України, при призначенні ОСОБА_11 покарання, не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме не врахував таку обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочину, при тому, у матеріалах справи є дані про наявність у ОСОБА_7 не погашеної судимості за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2016 року.

У зміненій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК закрити, у зв`язку з недоведеністю винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В обґрунтування своїх вимог адвокат зазначає про те, що висновки суду про причетність ОСОБА_7 до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_7 лише допомагав ОСОБА_8 здати метал у металобрухт, що підтверджується показаннями самого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та свідків.

У зміненій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , також просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК закрити, у зв`язку недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що суд неправильно вирішив справу, не врахував і не дав належної та об`єктивної оцінки показанням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які узгоджуються між собою і спростовують версію слідства про розбійний напад на потерпілу ОСОБА_12 , яка зі слів обвинувачених сама, добровільно віддала гроші ОСОБА_8 .

Згідно з вироком, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у розбої, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, при слідуючих обставинах.
Так, 28.01.2018 приблизно о 23.00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до середини житлового будинку ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Знаходячись у будинку, ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_7 , кухонним ножем почав погрожувати ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 у свою чергу, діючи відкрито, в присутності ОСОБА_12 , шукав у кімнаті грошові кошти.
Після того, як ОСОБА_7 знайшов в одній з кімнат будинку грошові кошти в сумі 15900 грн., він разом з ОСОБА_8 , який взяв із собою ніж, покинули будинок, при цьому відкрито заволодівши 2 алюмінієвими бідонами ємністю 40 л кожен та 1 алюмінієвою каструлею ємністю 40 л.
Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим у потерпілої ОСОБА_12 майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 17120,00 грн.
Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора та захисника судове слідство в обсязі допиту обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також дослідження їх характеризуючи даних, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , задоволенню не підлягають за таких підстав.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Так, у цій кримінальній справі, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 28.01.2018 приблизно о 23.00 год., за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном престарілої ОСОБА_12 , пошкодивши вхідні двері проникли в її будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_8 погрожував ОСОБА_12 за допомогою ножа застосуванням насильства, а саме притуляв ніж до її шиї та грудей, а ОСОБА_7 в цей час шукав і знайшов у будинку 15900, 00 грн., після чого обвинувачені залишаючи будинок, відкрито заволоділи 2 алюмінієвими бідонами, вартістю 320, 00 грн.
З огляду на зазначені обставини дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.3 ст.187 КК України, як розбій, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Досліджуючи мотив злочинних дій, суд зазначив, що характер, спосіб проникнення, а також використання ножа як знаряддя злочину, у своїй сукупності з очевидністю вказують на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій, діяли спільно та умисно, намагалися створити та створили у потерпілої сприйняття реальної загрози для її життя та здоров`я.
На обґрунтування своїх висновків про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні нападу на потерпілу ОСОБА_12 , суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, слідчих експериментів, висновки експертів, показання свідків, потерпілої та самих обвинувачених в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу на заволодіння майном потерпілої шляхом нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про їх непричетність до розбою , визнані судом безпідставними.

Зокрема, суд у мотивувальній частині оскаржуваного вироку з посиланням на практику ВСУ, яка викладена у постанові Пленуму № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вказав, що головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я до виконання. Якщо для вчинення злочину використовується свідомо небезпечні предмети ( гранат, бойовий ніж автомат) і жертва розуміє це, діяння підлягає кваліфікації як розбій, а не грабіж.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам цієї справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

Крім того вважає, що суд першої інстанції правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку дані:

- протоколу огляду місця події від 29.01.2018 року з фототаблицями, а саме території домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було знайдено відбітки пальців рук (а.с.110-125 т.2);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2018 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_12 на фотознімку №3 впізнала ОСОБА_7 , який в ніч на 29.01.2018 року проник до її будинку (а.с.126-128 т.2);

- протоколу огляду місця події від 30.01.2018 року, згідно з яким на території пункту прийому металобрухту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено 5-ти літрову каністру з дизельним паливом, 2 алюмінієві бідони ємністю 40 л. та алюмінієву каструлю ємністю 40 л. , які приєднані до матеріалів справи в якості речових доказів (а.с.139-143 т.2);

- протоколу затримання ОСОБА_7 з фототаблицями в якості підозрюваного, згідно з яким у ОСОБА_7 при затриманні було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 11908,00 грн., які викрадені в с. Димине ( а.с.165-174 т.2);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2018 року, згідно з яким свідок ОСОБА_13 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , який 29.01.2018 року здав у металобрухт алюмінієві бідони та каструлю (а.с.145-147 т.2);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.02.2018 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_12 на фотознімку №1 впізнала ОСОБА_8 , який притуляв до її шиї ніж та разом з іншою особою викрав у неї грошові кошти та речі (а.с.136-138 т.2);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 01.02.2018 року), в ході якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності двох понятих розказав та показав, як і при яких обставинах він разом з ОСОБА_7 вчинили напад на потерпілу ОСОБА_12 (а.с.177-183 т.2);

- протоколу слідчого експерименту від 26.02.2018 року, під час проведення якого потерпіла ОСОБА_12 в присутності двох понятих розказала і показала, як і при яких обставинах стосовно неї був вчинений розбійний напад (а.с.129-134 т.2)4

- протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме аудіо-, та відео контролю за ОСОБА_8 від 20.03.2018 року, згідно з яким ОСОБА_8 у деталях розповів, як і при яких обставинах він разом з ОСОБА_7 вчинили напад на потерпілу ОСОБА_12 (а.с.192-195 т.2);

- висновку експерта №54 від 08.02.2018 року про те, що слід пальця руки, який виявлений та вилучений в ході огляду місця події 29.01.2018 в АДРЕСА_2 , залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_8 (а.с.150-161 т.2);

- висновку експерта №24 від 13.02.2018 року про ринкову вартість викраденого майна (а.с.164 т.2).

Спростовуючи версію обвинувачених про випадкову зустріч, що ОСОБА_14 лише допомагав ОСОБА_8 здати алюмінієві бідони та каструлю у металобрухт, суд в оскаржуваному вироку також зазначив, що обидва не змогли пояснити у деталях, яка допомогу потребував ОСОБА_8 від ОСОБА_7 , а показання свідків сторони захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про запозиченні в зимку 2017 року кошти, не спростовують пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, який при затриманні сам пояснив, що гроші він викрав у літньої жінки в с. Димине.

Крім того, суд вказав, що сам ОСОБА_8 , при проведенні слідчого експерименту, у присутності понятих, розказав і показав, як він разом з ОСОБА_7 проникли у будинок потерпілої та заволоділи її майном, що версія обвинувачених про застосування недозволених методів слідства - не підтвердилася.

Доводи адвоката ОСОБА_9 про те, що обвинувачення та висновки суду не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються оголошеними та дослідженими судом першої інстанції вищевказаними письмовими доказами, а також детальними, і як суд вважає правдивими показаннями потерпілої ОСОБА_12 , згідно яких коли обвинувачені вирвавши скобу на дверях зайшли в будинок, то вона була вдома. ОСОБА_8 притуляв до її шиї ніж, який він взяв у неї зі столу, питали де лежать гроші, а ОСОБА_7 казав «хай ще поживе». В одній із кімнат ОСОБА_7 знайшов 15000 грн., які лежали у гардеробі, та забрав їх. Також питали коли вона отримує пенсію і погрожували, що будуть ходити до неї кожного місяця. Залишаючи будинок ОСОБА_8 забрав ніж із собою, також вони забрали бензин, солярку, каструлю та два бідони. Зазначила, що того дня на вулиці було видно, світло в будинку не горіло, ОСОБА_7 вона бачила особисто, вони зайшли до неї в будинок вдвох, в поліції вона їх впізнала, гроші добровільно їм вона не віддавала.

Крім того, свідок ОСОБА_13 підтвердив в суді, що в січні 2018 року до нього на автомобілі Ланос на пункт прийому металобрухту, який знаходиться у мікрорайоні Балашівка в м. Кіровограді, приїхали обвинувачені разом із жінкою і здали 2 бідони та каструлю. Чоловіки виносили речі вдвох, гроші за металобрухт вони поділили між собою та поїхали. Через деякий час до нього приїхали працівники поліції, які вилучили зазначені речі, на фотознімках він впізнав обвинувачених, які приїжджали до нього.

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_8 під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, він свою вину у незаконному заволодінні бідонами та каструлею потерпілої ОСОБА_12 визнає повністю, разом з цим стверджує, що потерпіла сама відчинила йому вхідні двері та сама дала йому у борг 500,00 грн.

При цьому у своїх письмових поясненнях ОСОБА_8 вказує, що взагалі не знав куди йде і чи є у потерпілої кошти, що за продукти харчування та спиртні напої змушений був оговорити ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 у свою чергу не заперечує, що приїхав на такси разом з дружиною та ОСОБА_8 на пункт прийому металобрухту і допомагав йому, не заперечує, що з потерпілою ОСОБА_12 проживає в одному селі.

На спростування доводів апеляційних скарг захисника та версії самих обвинувачених, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В даному випадку, матеріали кримінальної справи свідчать про те, що працівниками Новоукраїнського відділу поліції даний злочин розкрито фактично «по гарячих слідах»

Через 2 дні після нападу на потерпілу ОСОБА_12 , а саме 30 січня 2018 року ОСОБА_7 вже був затриманий працівниками поліції в якості підозрюваного, у ОСОБА_7 були вилучені грошові кошти в сумі 11908,00 грн., які з його слів він викрав у «бабушкі» в с. Димине.

Згідно протоколів від 30 січня та 01 лютого 2018 року , потерпіла ОСОБА_12 по фотознімках впізнала ОСОБА_8 , який погрожував їй ножем, а свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 , який приїжджав до нього і здавав метал у металобрухт.

01 лютого 2018 року, ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту на місці злочину у деталях розповів і показав, як він разом з ОСОБА_7 вчинив напад на потерпілу ОСОБА_12 .

Більш того, згідно протоколу від 20 березня 2020 року, при проведенні негласної слідчої ( розшукової дії) ОСОБА_8 повністю підтвердив свої показання, які він давав на слідчому експерименті і по суті зізнався у скоєному.

Потерпіла ОСОБА_12 , при проведенні слідчого експерименту також дала чіткі та послідовні показання і у присутності понятих показала як ОСОБА_7 разом ОСОБА_8 вночі увірвались у будинок, вимагали гроші, як ОСОБА_8 прикладав до її шиї ніж.

Тобто, ще на початковій стадії розслідування, у передбаченому законом порядку, були зібрані та процесуально зафіксовані об`єктивні дані, які прямо вказували на причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

У подальшому, після направлення справи в суд, у обвинуваченого ОСОБА_8 виникла версія про те, що він оговорив ОСОБА_7 , що напад на потерпілу вони не вчиняли, що всі первісні, тобто зізнавальні покази він давав за продукти харчування, які йому приносили працівники поліції.

Про те, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування у вказаному провадженні проводилось з додержанням вимог КПК України, усі покази обвинувачені надавали добровільно, вони фіксувалися у відповідних протоколах, з якими знайомились і підписували їх учасники, ні фізичного, ні психологічного тиску з боку працівників поліції до них не здійснювалось та про це жоден з підозрюваних при проведенні слідчих дій не вказував. В протоколах слідчих дій відсутні заяви і клопотання про порушення закону щодо них.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що показання потерпілої та свідків у сукупності з іншими вищевказаними письмовими доказами, підтверджують обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у розбійному нападі на ОСОБА_12 .

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, як і на правильність кваліфікації їх дій.
Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_9 про відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неприйнятними і такими, що спростовується вищевказаними письмовими доказами та показаннями свідків, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 остаточне покарання, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідно до ст.50 та ст.65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими кримінального правопорушення їх особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема вказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили умисний, особливо тяжкий, корисливий злочин стосовно особи похилого віку.

Характеризуючи їх особи, суд також зазначив, що ОСОБА_7 , раніше судимий, вчинив даний злочин маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання суд визнав скоєння злочину щодо особи похилого віку.

Оскільки ОСОБА_7 скоїв злочин до ухвалення вироку Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області від 21.06.2018 року, то суд правильно та цілком обґрунтовано призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, тобто за правилами ч.4 ст.70 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд також вказав, що він раніше судимий, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного місця проживання, за останнім зареєстрованим місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд відніс скоєння злочину щодо особи похилого віку.

Оскільки ОСОБА_8 скоїв злочин до ухвалення вироку Кіровоградським районним судом Кіровоградської області від 21.09.2018 року, то суд призначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів, тобто за правилами ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням застосування до ОСОБА_8 остаточного покарання, визначеного ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.03.2019.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відносяться до категорії особливо тяжких, посередніх характеристик за місцем проживання, наявність обтяжуючих та відсутність пом`якшуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як особи представляють суспільну небезпеку, а тому їх виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш суворого покарання, про що просить прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Хоча суд першої інстанції і не врахував обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання - рецидив злочину, проте це не вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2020 року в кримінальному провадженні № 0000083 від 29 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України -залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4