У Х В А Л А
іменем україни
16.07.2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

перекладача ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/519/20 (справа № 308/4804/20), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 00000249 від 25.02.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених за цим вироком та за злочини, передбачені ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України, за які його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2017 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000249, відомості про яке 25.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженцю с. Концово, Ужгородський район, Закарпатська область, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з початковою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000249, відомості про яке 25.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
20.05.2020 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000249 від 25.02.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою суду від 20.05.2020 року судом було призначене розгляд обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні 15.07.2020 року просив суд призначити справу до судового розгляду, оскільки відсутні підстави для закриття кримінального провадження та повернення обвинувального акту щодо обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_8 підтримали думку своїх захисників.

Суд, ознайомившись з обвинувальним актом та вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.
Як зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ наданих в інформаційному листі "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.

Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається. Докази, отримані при проведенні процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення зазначених матеріалів кримінального провадження, згідно з ч. 8 ст. 223 КПК є недопустимими;

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

При цьому формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального закону та прецедентної практики Суду, висунуте особі обвинувачення має бути конкретним, зрозумілим та містити необхідні фактичні дані що всіх ознак злочинів, у вчиненні яких особа обвинувачується.

Зокрема, встановлені у справі фактичні обставини кримінального правопорушення, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, мають відповідати всім ознакам, визначеним в диспозиції відповідної норми закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому необхідно враховувати, що кваліфікація кримінального правопорушення полягає у зіставленні ознак встановленого слідчим, прокурором злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, яке має наслідком формулювання судом висновку про їх відповідність.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого та повного формулювання обвинувачення.
Слід зазначити, що згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин:

Окрім цього, ОСОБА_5 ( ОСОБА_8 ), 24 лютого 2020 року, в нічний час, точна година досудовим розслідуванням не встановлена, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою та разом з громадянином ОСОБА_8 ( ОСОБА_5 ), таємно, з корисливих спонукань, проникнули на територію дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_10 , де в подальшому шляхом вільного доступу проникли до підсобного приміщення, звідки таємно викрали свійську тварину, а саме свиню вагою близько 40 кілограм, після чого з викраденим покинули дане дворогосподарство і направились до будинку АДРЕСА_1 де біля будинку в смітті заховали сумку в середині якої знаходилось м`ясо вказаної свині викраденої в громадянки ОСОБА_10 .

При цьому залишається незрозумілим, що саме є безпосереднім предметом злочину свійська тварина (свиня) чи м`ясо у сумці, тобто, у даному випадку, обвинувачення є незрозумілим і неконкретизованим щодо безпосереднього предмету злочину.
Далі у обвинувальному акті наведене формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України за якою він обвинувачується у відкритому заволодінні чужим майном (грабежі), поєднаному з насильством, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення за наступних обставин:

Так, близько 23 години 00 хвилин 24 лютого 2020 року ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередньо домовившись між собою про вчинення відкритого заволодіння чужого майна за допомогою конклюдентних дій з метою заволодіння майном, яке на праві власності належить ПСП Ласточка, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, проникли на територію ПСП Ласточка яка розташована за адресою с. Галоч , будинок 69 А , шляхом перелазу через паркан. Після чого зрозумівши що їхні незаконні дії були помічені охоронцем даного підприємства, громадянином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в той час перебував в сторожовому приміщенні, продовжуючи свої злочинні дії, які були об`єднанні єдиним злочинним наміром на незаконне збагачення за рахунок відкритого викрадення чужого майна з метою усунення перешкод щодо реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_8 завдав серію ударів предметом, схожим на металеву палку, охоронцю ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяли останньому тілесні ушкодження.

Далі наведені висновки експертиз та товарознавчої експертизи.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом, відповідно, обвинувачення за цією статтею повинно обов`язково містити з метою заволодіння яким майном був вчинений грабіж та містити відомості про його перелік та вартість, оскільки частина 3 цієї статті передбачає відповідальність саме за значну шкоду потерпілому. Обвинувачення повинно бути зрозумілим, обвинувачені та інші учасники кримінального провадження не повинні здогадуватися із змісту експертиз яке саме майно, за яким переліком та якої вартості було викрадене.
Слід також зазначити, що із обвинувачення незрозуміло хто саме із обвинувачених наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , оскільки на початку обвинувачення зазначено, що кримінальне правопорушення було вчинене за попередньою змовою між обвинуваченими про вчинення відкритого заволодіння чужого майна за допомогою конклюдентних дій, а наприкінці обвинувачення зазначено, що «… ОСОБА_8 завдав серію ударів предметом, схожим на металеву палку, охоронцю ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяли останньому тілесні ушкодження», тобто прокурором взагалі не розмежовано дії обвинувачених і неконкретизоване обвинувачення в частині нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому додатково висунуте обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України у вчиненні кримінального правопорушення кваліфікуючими ознаками якого є: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зазначене формулювання обвинувачення не дозволяє учасникам кримінального провадження чітко відмежувати склади злочинів за ч. 3 ст. 186 КК України та за ч. 1 ст. 187 КК України, тобто таке формулювання є нечітким та незрозумілим.

На думку суду вищезазначене порушення вимог закону порушує права обвинувачених на захист, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, яке сформульоване та викладене в обвинувальному акті, що є суттєвою гарантією справедливого розгляду та вирішення справи і права забезпечення обвинуваченого на захист.

Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Ст. 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Ст. 109 чітко передбачено категоричний перелік відомостей які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.

Гл. 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту з недоліками є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Оскільки у даному випадку обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, його слід повернути.

Слід також зазначити, що в судовому засіданні судом було з`ясовано що обвинувачений ОСОБА_5 ромської народності, а ОСОБА_8 угорець за національністю, при цьому обидва обвинувачених навчалися в угорській школі і не розуміють у достатньому обсязі української мови.

При цьому обвинуваченим не був вручений переклад на рідну мову обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, що є порушенням їх права на захист.

Право підозрюваного або обвинуваченого користуватися послугами перекладача є обов`язковим та невід`ємним елементом права останнього на справедливий суд.

Так, у відповідності до підпункту «е» пункту 3 статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому Кодексом.

Згідно з висновками ЄСПЛ:

- Перш за все «суддя повинен пересвідчитись в тому, що відсутність перекладача не перешкоджає заявнику брати повну участь у розв`язанні питання, яке для нього мало вирішальне значення.» Такий висновок викладений в рішенні ЄСПЛ від 24 вересня 2002 р. по справі Кускані проти Сполученого Королівства (Cuscani v United Kingdom);

- «Інформація про звинувачення надається обвинуваченому мовою, яку він розуміє, якщо обвинувачений не володіє мовою, що використовується і не розуміє її, документ, що містить звинувачення, повинен бути перекладений мовою, зрозумілою обвинуваченому» (рішення ЄСПЛ Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду (2006) §68).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки обвинувачені не розуміють державної мови, основні документи у кримінальному провадженні обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, підлягає перекладу на угорську мову, з метою надати можливість обвинуваченому бути ознайомленим з обвинувальним актом у повному обсязі та мати можливість викласти суду свою версію подій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № № 1-кп/308/519/20 (справа № 308/4804/20), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 00000249 від 25.02.2020 року про обвинувачення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 122 КК України, - повернути прокурору, який затверджував обвинувальний акт для усунення порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1