печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання сторони кримінального провадження № 0003312 від 03.10.2016 прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0003312 від 03.10.2016 прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0003312 від 03.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з лютого по серпень 2016 року, на території м. Ірпінь Київської області, ОСОБА_4 створив та очолив злочину організацію, що включала в себе не менше трьох організованих груп, які очолили ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка діяла по 15.09.2018, та в які входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші невстановлені особи.

В період часу з серпня 2016 року по 15.09.2018, створена ОСОБА_4 злочинна організація вчинила ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном та правом на майно громадян із залякуванням останніх, шляхом погроз та застосування щодо них насильства та зброї, а також інші тяжкі та особливо тяжкі злочини із застосуванням насильства.

Зокрема, 29.08.2017 приблизно о 12.35 год., ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 , будучи у складі створеної ОСОБА_4 злочинної організації, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчинили напад на ОСОБА_14 , в результаті чого заволоділи майном останнього, а саме: шкіряною папкою з документами, а також грошовими коштами в сумі 20 000 доларів США (що станом на 29.08.2017 становило 510 316 грн.) та 1 000 грн., що є особливо великим розміром.

17.09.2018 ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 296 КК України.

12.11.2018 року ОСОБА_5 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, 15.09.2018 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 21 000 доларів США.

Крім цього, у даному кримінальному провадженні потерпілому ОСОБА_14 внаслідок кримінального правопорушення завдано матеріальну шкоду в розмірі 20 000 доларів США та 1 000 грн., і останній заявив позов до підозрюваного ОСОБА_5 та інших на суму20 000 доларів США та 1 000 грн.

Під час досудового слідства встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна.
Прокурор вказує, що з метою арешту майна підозрюваного ОСОБА_5 ,є забезпечення можливої конфіскації майна.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, санкція ч. 5 ст. 186 КК України, як вид додаткового покарання передбачає конфіскацію майна.
Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Прокурором в судовому засіданні наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя також враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою забезпечення цілей кримінального провадження.
За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме грошові кошти в сумі 21 000 доларів США.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1