Справа №635/2817/20
Провадження по справі № 1-в/635/385/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ-на-Амурі Хабаровського району Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року у виді 2 місяців обмеженні волі остаточно призначено покарання у виді 2 років 5 місяців обмеження волі. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 лютого 2019 року вирок змінено в частині визначення початку строку відбування покарання, який ухвалено обчислювати з 15 лютого 2019 року, в іншій частині вирок суду залишений без змін. Вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року набрав законної сили 15 лютого 2019 року.

Початок строку відбування покарання -15 лютого 2019 року.

Кінець строку відбування покарання - 15 липня 2021 року.

Начальник Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що останній за час відбування покарання позитивно характеризується, за сумлінну поведінку і сталвення до праці має чотири заохочення, мав два стягнення, які погашені у встапновленому законом порядку, згідно ст. 60 КВК України працевлаштований на ФОП « ОСОБА_6 », до роботи ставиться сумлінно, виконує у повному обсязі поставлені задачі, а тому довів своє виправлення.

ОСОБА_5 самостійно прибув до Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» 08 серпня 2018 року за приписом Новоайдарського районного відділу з питань пробації.

Засуджений та представник установи виконання покарань у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, ОСОБА_5 засуджений вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року за злочини, які відповідно до ст. 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) відносились до злочинів середньої тяжкості. З 08 серпня 2018 року знаходиться в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», куди прибув самостійно, має чотири заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці та два стягнення, які знято у встановленому законом порядку. Зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_5 , складеної начальником відділення соціально-психологічної служби молодшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 вбачається, що засуджений характеризується позитивно, за час відбування покарання випадків порушення порядку відбування покарання допускав, за що мав два стягнення, однак під впливом заходів виховного характеру змінив свою поведінку на кращу, має 4 стягнення; за власною ініціативною з перших днів перебування у виправному центрі виявив бажання працювати та був працевлаштований на ФОП « ОСОБА_6 » згідно зі ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, до майна виправного центру та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належним догляд, використовує їх за призначенням, приймає активну участь у проведенні ремонту житлових секцій відділень СПС; виконує передбачені законом вимоги персоналу; приймає активну участь в організації і проведенні культурно масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених згідно ст..66 КВК України, за власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення»; у відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, ініціативний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги; свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся; підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки, передачі. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 , останній у період часу з жовтня 2018 року по березень 2020 року був працевлаштований у майстерні установи та на контрагентському об`єкті «Зміїв» в обслуговуючому персоналі, де виконував роботи, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має дві непогашені судимості проти власності, а саме був засуджений:

1)12 грудня 2017 року Новоайдарським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України двох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік, ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року у виді 2 років обмеження волі;

2)20 листопада 2018 року Новоайдарським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України у виді 2 років 5 місяців обмеження волі.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, який відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) відносився до злочинів середньої тяжкості, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обставиною, що обтяжує покарання.

При цьому, суд враховує ту обставину, що до засудженого застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року. Вказаним вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік. Однак ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 04 липня 2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року у виді 2 років обмеження волі. При цьому, зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі стало те, що засуджений не виконував обов`язки, покладені судом вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року, а саме: без поважних причин не з`являвся на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №28 від 18 грудня 2019 року засідання комісії Державної установи «Хролівський виправний центр №140» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Крім того, в матеріалах особової справи на засудженого мається характеристика на засудженого від 18 грудня 2019 року, зі змісту якої вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, допускає випадки порушення вимог порядку та умов відбування покарання, а також ряд рапортів, зі змісту яких вбачається, що засуджений негативно впливає на інших засуджених, які відбувають покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)».

Не зважаючи на те, що засуджений має чотири заохочення, суд враховує ту обставину, що засуджений мав два стягнення протягом часу відбування покарання за вироком суду за паління в невідведеному місці у вигляді попередження та за порушення розпорядку дня у вигляді догани і хоча зазначені стягнення на день розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення погашені у встановленому законом порядку, їх накладення 02 травня 2019 року та 23 червня 2019 року не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року.
Також суд враховує ту обставину, що не зважаючи на те, що до установи виконання покарань не надходили виконавчі листи за вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат, починаючи з дня постановлення зазначеного вироку, а саме з 20 листопада 2018 року засудженим не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр №140» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 листопада 2018 року та вважає подання Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1