УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2

представник власника майна ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання власника майна, ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно,

в с т а н о в и в :

11 серпня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання власника майна, ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2020 у кримінальному провадженні № 0000104 від 03.12.2019.

У клопотанні порушується питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2020, яке належить ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в національній одиниці у сумі 843 558 грн., що були вилучені в ході проведення обшуку від 07.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , другий поверх нежитлових приміщень, в кримінальному провадженні за № 0000104 від 03.12.2019. Так, згадана ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки постановлена без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи. Зокрема висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно є необґрунтованими та безпідставними, оскільки стороною обвинувачення не доведено відповідність вказаного майна критеріям ст. 98 КПК України.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначав, що ці кошти є особистим заощадженням ОСОБА_5 , оскільки він є фізичною особою підприємцем, крім того, незадовго до проведення обшуку останній уклав договір позики, а тому арешт на його майно накладено необгрунтовано та безпідставно.

Слідчий в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, зазначила, що згадані грошові кошти були вилучені в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , другий поверх нежитлових приміщень під час проведення обшуку, крім того, дані грошові кошти визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши представника власника майна та слідчого, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів убачається, що ОВПП ДФС проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000104 від 03.12.2020 року за ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року на зазначене майно накладено арешт з огляду на те, що це майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 07.07.2020 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

При цьому слідчим суддею було встановлено, що клопотання не суперечить вимогам КПК України, містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, арешт майна відповідає принципу розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є пропорційним тяжкості правопорушення та не становитиме надмірного тягаря для володільця майна.

На час розгляду слідчим суддею клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала.

Посилання представника власника майна на те, що вказані грошові кошти, що належать особисто ОСОБА_5 є особистими заощадженнями та використовувалася ним задля власних потреб і не можуть мати будь-якого доказового значення у кримінальному провадженні з посиланням на договір позики від 02.07.2020, не свідчить безсумнівно про необґрунтованість арешту такого майна, а підлягають перевірці в ході подальшого кримінального провадження, під час якого таким доводам представника заявника має бути надана відповідна правова оцінка.

При цьому доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність. Також представником власника майна не наведено доказів, які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року.

Проаналізувавши наведені аргументи, слідчий суддя не знаходить підстав для висновку, що арешт на вказане майно накладено необґрунтовано або на даний час відпала необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2020.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні клопотання власника майна, ОСОБА_5 , - про скасування арешту на майно, а саме: на грошові кошти в національній валюті на загальну суму 843558 ( вісімсот сорок три п`ятсот п`ядесят вісім) гривень, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2020.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1