Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/830/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка, Знам`янського району Кіровоградської області, громадянами України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні 2 н/л дітей, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 03.03.1997 Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3 КК України до 4-х років позбавлення волі;

- 17.10.2001 Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України до 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі, 29.01.2002 апеляційним судом Кіровоградської області вирок скасовано та кримінальну справу направлено на додаткове розслідування;

- 20.03.2003 Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді 4 місяців арешту;

- 23.06.2010 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі;

- 23.05.2011 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 153, ч. 4 ст. 70 КК України до 6-ти років позбавлення волі;

- 15.05.2015 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 146 КК України до 1-го року 6-ти місяців позбавлення волі;

- 06.07.2016 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 355, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі;

продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 01 жовтня 2020 року до 29 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Також цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Крім того продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стостовно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження № 0002191 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст.357 КК України;
ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що строк тримання під вартою закінчується 10 жовтня 2020 року та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на два на два місяці, тобто з 01 жовтня 2020 року до 29 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Також цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Крім того продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Судове рішення стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 жодними учасниками не оскарджується.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчиненні низки умисних злочинів, в тому числі і особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
Наявність місця проживання, дружини та двох дітей на утриманні обвинуваченого, з огляду на викладені вище обставини, не мали істотного стримуючого впливу на поведінку обвинуваченого у минулому.
Із наданих суду довідок про стан здоров`я вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено ряд хвороб, щодо яких він проходив обстеження і лікування у Кропивницькій міській медичній частині №14 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Кіровоградській області. В той же час у наданих документах відсутні відомості про небезпеку для здоров`я ОСОБА_8 та відсутність належного лікування в умовах СІЗО.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє, у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції та Міністерство охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту». Зазначений порядок, зокрема, передбачає право пацієнта на вільний вибір лікаря, який може бути допущений у СІЗО за заявою пацієнта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу раненого суду та постановити нову ухвалу, якою відносно її підзахисного обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСП/1 від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до частиною 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо).

Підзахисний ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч.З ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. З ст. 186, ч. З ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. З ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. З ст. 357 Кримінального кодексу України.

Мінімальний розмір санкції за ч. З ст. 187 та ч. З ст. 289 КК України становить 7 років позбавлення волі. Станом на день винесення оспорюваної ухвали про продовження строків тримання під вартою підзахисний ОСОБА_8 майже 8 років, так як затриманий 14.10.2016 року. Всі докази по справі зібрані, долучені до матеріалів кримінального провадження, підзахисний в судовому засіданні вже дав покази по даній справі, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час є недоцільним.

Крім того, не взято до уваги наявність сім`ї, дружини та двох малолітніх дітей, котрим потрібна батьківська турбота та піклування (копії свідоцтва про шлюб та народження дітей містяться в матеріалах справи).

Більш того, у ОСОБА_14 значно погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою Кропивницької міської медичної частини № 14 філії ДУ Центр охорони здоров`я ДКВСУ в Кіровоградській області. ОСОБА_15 має діагноз: хронічний вірусний гепатит «С», стадія загострення та ряд інших інфекційних хвороб. Довідка про стан здоров`я ОСОБА_8 міститься в матеріалах справи.

У ОСОБА_8 є на утриманні мати - пенсіонерка та бабуся, котрі потребують піклування та догляду.

Жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений. ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання максимальної санкції у вигляді позбавлення волі.

Крім того, свідки по даному кримінальному провадженню, на яких він міг би впливати, вже допитані, докази по справі зібрані в повному обсязі та долучені до справи.

Підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченим дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення прокурора.

До клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження № 0002191 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст.357 КК України;
ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 309 КК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені . 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень у вчиненні яких йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколах допиту свідків; протоколах допиту потерпілих; протоколах слідчого експерименту.
Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення. Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінальних правопорушень було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених,, в тому числі одна з яких є його дружиною.
А тому, доводи захисника про можливість до застосувати до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арештує необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Наявність у ОСОБА_8 дружини та двох малолітніх дітей, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією судді не можу бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, та через брак коштів наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Більш того наявність дружини, двох малолітніх дітей, мати-пенсіонерки та бабусі жодним чином не вплинули на поведінку ОСОБА_8 та не слугували підставою для його виправлення.
Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_8 починаючи з 1997 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, належна поведінка обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проживає без реєстрації, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів не враховує, оскільки будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Крім того, навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_8 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань.

Доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_8 на день винесення ухвали відбув мінімальний розмір покарання передбаченого найбільш суворою інкримінованою йому санкцією статті кримінального Закону, як підстава для зміни запобіжного заходу, колегією суддів не можу бути враховано, оскільки у відповідності до вимог ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII, негайне звільнення особи застосовується у разі якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий особою - перевищує максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений інкримінованою санкцією статті кримінального Закону.
При цьому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Твердження захисника, що всі докази по справі зібрані, долучені до матеріалів кримінального провадження, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час є недоцільним є передчасними, оскільки вказані докази ще не повністю досліджені судом першої інстанції.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 01 жовтня 2020 року до 29 листопада 2020 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4