№ 336/3428/20
пр. 1-кп/336/684/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , в режимі відеоконференції - обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000824 від 25.03.2020, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області м. Кременчука, громадянина України, українця, не одруженого, має середньо-спеціальну освіту, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.06.2016 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 10 діб, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 05.08.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 10 діб, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 10.01.2017 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 03.03.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.ч.1,2 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, частково приєднано вирок Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.01.2017 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 05.05.2020 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, вирок набрав законної сили 05.06.2020;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 березня 2020 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, а також, що він залишився непоміченим, шляхом вільного доступу з комоду, який знаходиться в коридорі вищезазначеної квартири, викрав майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» модель Galaxy J-4+ в корпусі золотистого кольору, Іmеі№1- 351-767-1002-39-440, НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1974 від 23.06.2020, виконаного судовим експертом ОСОБА_6 , який діє на підставі свідоцтва №1847, виданого 25.11.2016 рішенням ЦЕКК при Міністерстві юстиції України, складає 2750 гривень 00 копійок, після чого зник з місця вчинення злочину, разом із викраденим майном.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, викрадене майно ОСОБА_4 поклав в кишеню куртки, в яку був одягнутий та разом з викраденим майном направився до місця свого мешкання де його сховав, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2750 гривні 00 копійки.

Під час судового розгляду, в режимі відеконфернції ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Просив його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та потерпіла не оспорювали фактичні обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, суд ухвалив обмежити дослідження доказів поясненнями обвинуваченого і дослідженням даних про його особу за пропозицією прокурора, яку підтримано обвинуваченим.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість останнього у вчинені інкримінованому йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрдання чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є нетяжкими злочинами. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 визнав повністю, розкаявся, суд також приймає до уваги вік обвинуваченого.

Відповідно до інших даних, що характеризують особу ОСОБА_4 , він має постійне місце проживання, не одружений, до затримання постійного місця працевлаштування не мав.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення злочинів у сфері проти власності, судимість не знята та не погашена, покарання за останнім вироком не відбуте.

За станом здоров`я відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_4 та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд не встановлені.

З урахуванням вищевикладеного, пом`якшуючих вину обвинуваченого, обставин, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 185 КК України. Визначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

На переконання суду, виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства. Призначення інших видів покарання не відповідатиме меті призначення покарання.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, що визначаються ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Остаточне покарання слід визначити ОСОБА_4 із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05.05.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даними про осіб, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 2750,00 грн.

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжній захід відносно ОСОБА_4 на досудовому слідстві не обирався. Під час судового провадження клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим від сторони обвинувачення не надходило, підстав для обрання останнім запобіжного заходу до набрання вироку законної сили суд не вбачає, виходячи з того, що ОСОБА_7 відбуває покарання в вигляді позбавлення волі за попереднім вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Автозаводського районного суду м.Кременчук від 05.05.2020, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого з 26.03.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН невідомий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), відбуває покарання в Державній установі "Олексіївська виправна колонія (№ 25) в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в кримінальному провадженні в сумі 2750,00 грн

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung» модель Galaxy J-4+ в корпусі золотистого кольору, Іmеі№1- 351-767-1002-39-440, НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1