Номер провадження: 11-кп/813/1831/20
Номер справи місцевого суду: 522/5332/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000224 від 03.02.2019 року,-

встановив:
оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.09.2020 року, щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, грузина за національністю, з середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000224 від 03.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_10 . Захисник та обвинувачений заявили клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.09.2020 року.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд послався на те, що існує ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, він є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел для існування, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, а також врахував поведінку інших обвинувачених, які переховуються від суду, що свідчить про наявність ризику переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в яких просили скасувати ухвалу суду та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вказують, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним, оскільки ризики не доведені прокурором.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією ч 3 ст. 185 КК України, яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Крім того, апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризиків, того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, він є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел для існування, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .
Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку дійсно свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.
При розгляді апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.
Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та існуючі ризики, які не зменшилися.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення судом його прав як обвинуваченого апеляційний суд не може визнати обгрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_8 не ставив питання про дослідження його показань в ході апеляційного перегляду із перекладачем, а, крім того, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції брав участь захисник на захист інтересів обвинуваченого, який реалізував всі можливості надання пояснень та доказів на обгрунтування доводів апеляційних скарг.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4