Номер провадження: 11-кп/813/1529/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000710 від 27 квітня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2007 і 2012 років народження, не офіційно працюючого вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 26 квітня 2019 року, ОСОБА_8 в невстановлений органами досудового розслідування час, у невстановленої особи (матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження), придбав вісім пакетиків із наркотичним засобом-метадоном, обіг якого обмежено, який став зберігати при собі з метою подальшого збуту.

27 квітня 2019 року, приблизно об 11 год. 00 хв., ОСОБА_8 знаходячись на вул.Балківській, 34 в м.Одесі був зупинений співробітниками поліції, які в ході проведення поверхневої перевірки ОСОБА_8 виявили у нього п`ять пакетиків із кристалічною речовиною білого кольору. Далі, працівниками поліції був проведений огляд місця події, в результаті якого у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено п`ять згортків з металевої фольги, в кожному з яких міститься кристалічна речовина білого кольору. Після цього, ОСОБА_8 показав працівникам поліції де саме по вул.Балківській, біля будинків №26, 30, 36/6 в м.Одесі він залишив по одному згортку з металевої фольги із кристалічною речовиною білого кольору.

Відповідно до висновку експерта №732-Х від 05 червня 2019 року надана на експертизу кристалічна речовина білого кольору, масою 0,38г., 0,33г., 0,33г. та загальною масою 1,73г., містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено-метадон, кількісний вміст якого становить 0,148г., 0,107г., 0,085г., і 0,57г.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини та кваліфікації своїх дій ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він просив призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений зазначив, що він активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, має на утриманні дружину та двох неповнолітніх дітей, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просила апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КПК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.
Під час апеляційного розгляду сторона захисту просила апеляційний суд призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.ст.69,75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання його щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені не були.
Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає разом з родиною, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно.
Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставин, які пом`якшують покарання, а також встановлених обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.1 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді 4 років позбавлення волі, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.
Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Таким чином, встановлені у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 -щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного тяжкого злочину. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень статей 69, 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4