Справа № 352/2091/20
Провадження № 1-кп/352/284/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000078 від 14.02.2020 р., про обвинувачення :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, утриманця однієї неповнолітньої дитиний, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, українця, громадянина України, судимого : 05.05.2006 р. Івано-Франківським міським судом за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 520 грн.; 14.11.2008 р. Івано-Франківським міським судом за ст. 186 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту строком на два місяці; 29.01.2010 р. Коломийським міськрайонним судом за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 263 ч. 1 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців; 29.04.2011 р. Тисменицьким районним судом за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на один місяць; 06.12.2011 р. Тлумацьким районним судом за ст.ст. 185 ч. 1, 190 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців; 25.09.2012 р. Івано-Франківським міським судом за ст.ст. 302 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців, штрафу у розмірі 520 грн., які виконувались самостійно; у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_2 , будучи батьком, починаючи з 01.11.2013 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин:

Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 01.09.2006 р. винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліментів на користь колишньої дружини ОСОБА_4 на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, але не менше на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 02.08.2006 року і зобов`язано проводити до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення Тисменицького районного суду у Тисменицькому РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-689, виданого 01.09.2006 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, але не менше на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 неодноразово викликався у Тисменицький РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів, а також був присутнім в судовому засіданні при винесенні судового рішення про стягнення аліментів.
Не дивлячись на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення суду, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на офіційну роботу не влаштовувався, на облік як безробітний в Тисменицький центр зайнятості, не став.

Проте, ОСОБА_2 здійснював роботи по обробленню присадибних ділянок та виконував інші господарські роботи на території Івано-Франківської області, за що отримував грошову винагороду. Однак жодного грошового переказу чи готівкових коштів колишній дружині ОСОБА_4 по сплаті аліментів своїй неповнолітній дитині, не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_2 , у період часу з листопада 2013 року по лютий 2020 року, у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів взагалі не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 з 01.11.2013 року по 01.02.2020 року, внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_2 як батько неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надавав йому необхідних для існування коштів, придбання їжі та одягу, а також не брав участь у його вихованні.

Таким чином, ОСОБА_2 з 01.11.2013 р. по 01.02.2020 р.,проживаючи окремо від свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , будучи його батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Виходячи з вищенаведеного ОСОБА_5 у вищезазначений період часу злісно ухилявся від сплати аліментів та утримання неповнолітньої дитини, що перебуває на його утриманні, а також злісно ухилявся від батьківського обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_2 за період з 01.11.2013 р. по 01.02.2020 р. становить 43 997,35 (сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто сім гривень тридцять п`ять) копійок.

Суд зазначає, що до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена у присутності захисника, щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява потерпілої ОСОБА_6 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.

Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як він будучи батьком, починаючи з 01.11.2013 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням вищенаведеного, призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю проступку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує і те, що ОСОБА_2 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, не працюючи веде паразитичний спосіб життя, соціальні зв`язки не стійкі, на обліку наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд приходить до переконання, що до підсудного ОСОБА_2 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових проступків.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_2 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_2 не обирався.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.368, 370, 382 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_2 не обирався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме : виконавче провадження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ № 14210473 відкрите за виконавчим листом № 2-689 виданим 01.09.2006 р. Тисменицьким районним судом, яке зберігається при матеріалах даного кримінального провадження повернути за приналежністю.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихст.394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1