1Справа № 335/4572/20 1-кп/335/694/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представників потерпілого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , захисників обвинуваченої - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001397 від 23.04.2020, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, яка на утриманні неповнолітніх дітей не має, має середню технічну освіту, є фізичною особою підприємцем, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2020, приблизно о 09 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Лермонтова, рухаючись з боку пр. Соборний в напрямку вул. Перемоги в м. Запоріжжі.

В цей же час, водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «DAEWOO-FSO LANOS ТF48Y», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого в якості пасажира перебував ОСОБА_13 , здійснював рух по вул. Лермонтова у м. Запоріжжі, у зустрічному для водія ОСОБА_9 напрямку.

Під час руху на регульованому світлофорним об`єктом перехресті вул. Лермонтова - вул. Леоніда Жаботинського в м. Запоріжжі, водій ОСОБА_9 , не зупиняючи керований нею транспортний засіб, почала виконувати маневр лівого повороту. Перед виконанням маневру повороту ліворуч, водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконалася в безпеці своїх дій, дорогу водієві ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, не надала, натомість змінила напрямок свого руху та почала виконувати маневр лівого повороту, намагаючись виїхати на вул. Леоніда Жаботинського, внаслідок чого допустила зіткнення передньої правої частини керованого нею транспортного засобу із передньою лівою, частиною автомобілю під керуванням водія ОСОБА_12 .

В свою чергу, водій ОСОБА_12 , здійснюючи рух по вул. Лермонтова, у напрямку від вул. Перемоги до пр. Соборний в м. Запоріжжі, маючи об`єктивну спроможність виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , що почала виконувати маневр лівого повороту та створювати йому небезпеку для руху, діючи в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, вчасно заходів до зменшення швидкості аж до зупинки не застосував, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 502 від 15.05.2020, водію ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «компресійний перелом тіла шостого шийного хребця (С6), перелом поперекового відростка тіла та дуги ліворуч С6; перелом тіла п`ятого шийного хребця (С5) з переднім підвивихом, переломи дуги та поперекового відростка С5 справа (за даними комп`ютерної томографії шийного відділу хребта) із наступним розвитком легкого верхнього парапарезу», які в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-378 від 20.05.2020: в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1. Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, порушивши, під час керування транспортним засобом, правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_14 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_14 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялась, та надала наступні пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.
23.04.2020, після 09 год. 00 хв., вона керувала автомобілем «NISSAN» білого кольору, в автомобілі на передньому сидінні знаходився пасажир. Рухаючись по вул. Лермонтова, з боку пр. Соборний, в напрямку вул. Перемоги в м. Запоріжжі, на перехресті, яке регульовано світлофором, вона почала виконувати поворот ліворуч, автомобіль «DAEWOO», який рухався в зустрічному напрямку руху вона не бачила, зазначивши, що можливо через сонце, далі сталось зіткнення, внаслідок якого автомобіль «DAEWOO» перекинуло.

Зазначила, що перед потерпілим вибачилась, коли він перебував у лікарні та добровільно сплатила потерпілому матеріальну допомогу на лікування у сумі 23 000 грн.

Також додатково пояснила, що вона керує транспортними засобами протягом 23 років та до адміністративної відповідальності за порушення ПДР раніше не притягалась.
Цивільний позов про стягнення моральної шкоди, заявлений потерпілим, просила вирішити на розсуд суду, а в ході судових дебатів підтримала думку захисника, який просив залишити позов без задоволення.
Враховуючи те, що обвинувачена не оспорювала фактичні обставини справи і судом встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням даних про особу обвинуваченої, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди, крім обставин, визначених ст. 65 КК України, мають враховувати не тільки наслідки, що настали внаслідок кримінального правопорушення, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо).

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів. При цьому, суд враховує, що зазначений злочин вчинено ОСОБА_9 з необережності, а також суд враховує, що в діях потерпілого ОСОБА_12 також були допущені порушення ПДР, що знайшло своє відображення у обвинувальному акті і стороною потерпілого не оспорювалось.

Суд враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, перебуває у шлюбних відносинах, неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, що свідчить про міцність її соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є фізичною особою підприємцем.

Згідно висновку органу пробації, який викладено у досудовій доповіді відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , що складена 22.07.2020 старшим інспектором Заводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_15 , ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення - низький, ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства низький, виправлення обвинуваченої без позбавлення волі можливе (а. с. 43-46).

Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченої ОСОБА_9 після вчинення злочину, яка добровільно надала потерпілому першу матеріальну допомогу на лікування та вибачилась перед ним.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд визнає визнання обвинуваченою вини, щире каяття, часткове добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому на лікування, до направлення кримінального провадження до суду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи, характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху як обвинуваченою ОСОБА_9 так і потерпілим ОСОБА_12 , низьких ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, відомостей про особу обвинуваченої, сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, та відсутність обставин, які обтяжують її покарання, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 50 КК України, в тій частині, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, суд доходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України на мінімальний строк, без призначення обвинуваченій додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

При цьому, на думку суду, виходячи з викладених вище обставин, досягнення мети покарання можливе без ізоляції обвинуваченої від суспільства, а тому суд вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У недоцільності призначення додаткового покарання суд переконують встановлені судом обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що крім винних дій обвинуваченої, дорожньо-транспортна пригода сталася також внаслідок порушення потерпілим ОСОБА_12 п. 12.3. Правил дорожнього руху України, який під час керування транспортним засобом, маючи об`єктивну спроможність виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , вчасно заходів до зменшення швидкості аж до зупинки не застосував; відомості про особу обвинуваченої, яка, окрім зазначених вище обставин, згідно посвідчення водія, керує транспортними засобами з 1998 року і відомості про допущення нею порушень Правил дорожнього руху України за 23 роки водійської практики відсутні. Крім того, при вирішенні питання про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує позицію як представника потерпілого так і прокурора, які не наполягали на призначенні обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
У рамках даного кримінального провадження 28.07.2020 представником потерпілого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_8 , повноваження якого підтверджені ордером на надання правової допомоги, який не містить застережень щодо неможливості подання цивільного позову від імені потерпілого, подано цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.04.2020, потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був змушений тривалий час терпіти фізичний біль, перебувати у лікарні та приймати медичні препарати, що призвело до порушення життєвого ладу. Станом на час подання цивільного позову потерпілий відновлює своє здоров`я, що перешкоджає нормальному спілкуванню, вирішенню сімейних проблем, а також позбавляє його можливості влаштуватись на роботу. Після дорожньо-транспортної пригоди потерпілий веде закритий спосіб життя, зрідка виходить з дому, стан його здоров`я погіршився, що завдає останньому моральні страждання.

У позові ОСОБА_12 оцінив моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_9

31.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника цивільного відповідача ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_12 заперечив у повному обсязі у зв`язку тим, що з позовної заяви неможливо встановити взаємозв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та спричиненням моральної шкоди позивачу.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_12 посилається на те, що після ДТП він позбавлений можливості влаштуватись на роботу, разом з тим доказів того, що до дорожньо-транспортної пригоди він офіційно працював останній не надав, у зв`язку із чим не представляється можливим з`ясувати чи дійсно внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в ході ДТП ОСОБА_12 неспроможний працевлаштуватись.

Крім того, ОСОБА_12 не надав жодного доказу, який би підтверджував те, що у нього погіршився сон. Зокрема, позивач не вказав чи звертався він до лікаря з приводу розладів сну, не надав жодного висновку лікаря з цього приводу, а також не надав документів, які б підтверджувала його лікування.

Крім того, позивач не уточнив в чому полягає заниження його самооцінки після дорожньо-транспортної пригоди, та як це пов`язано з діями ОСОБА_9 .

До того ж, з боку позивача також виявлено порушення ПДР внаслідок яких сталась вказана дорожньо-транспортна пригода, а тому покладання повної провини на ОСОБА_9 суперечитиме принципу справедливості.

Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, обсягу, глибини і характеру фізичних та душевних страждань, завданих внаслідок отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, під поняттям «моральна шкода» розуміється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як встановлено судом, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.286 КК України, вина обвинуваченої в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень доведена.

Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди і суд, враховуючи стан здоров`я потерпілого, фізичні та душевні страждання, які призвели до негативних змін у житті потерпілого, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає, що маються підстави для відшкодування потерпілому моральної шкоди відповідно до п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України. та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_9 . ОСОБА_12 беззаперечно зазнав моральної шкоди, яка полягала у спричиненні йому фізичного болю та стражданнях, які він переніс внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, яке вчинено з необережності, також суд враховує, що в діях потерпілого ОСОБА_12 також були допущені порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода.

Суд приймає до уваги, що потерпілий тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, внаслідок чого відчував фізичний біль, станом на час розгляду кримінального провадження у потерпілого наявні проблеми із здоров`ям.

З огляду на викладені обставини, а також наявність обоюдної вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає, що виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості з обвинуваченої на користь потерпілого підлягає стягненню компенсація за спричинену йому моральну шкоду у розмірі 25 000 грн., що становить половину від заявленого ним розміру, оскільки на думку суду саме такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та категорії злочину, вчиненого обвинуваченою, яке за направленістю умислу відноситься до необережних, та не буде становити надмірний тягар для боржника, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що в ході досудового розслідування було проведено такі експертизи: судову інженерно-транспортну експертизу з дослідженням обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (висновок № 9-378 від 20.05.2020); судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок № 9-352 від 25.05.2020); судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок № 9-353 від 26.05.2020); судово-медичну експертизу (висновок № 502 від 15.05.2020).

Згідно довідок про витрати на проведення експертизи № 9-378 від 20.05.2020, витрати на проведення цієї експертизи становлять 2615 грн. 20 коп., витрати на проведення експертиз № 9-352 від 25.05.2020, № 9-353 від 26.05.2020 становлять 1961 грн. 40 коп. за кожну.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню в ході досудового розслідування було проведено експертизи, висновки яких покладені в основу обвинувачення, і органом досудового розслідування документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судової експертизи по трьом експертизам, на загальну суму 6 538 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати із обвинуваченої ОСОБА_9 на користь державного бюджету України.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 накладено арешти на автомобіль «Ланос», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль «Нісан», д.н.з. НОМЕР_1 , які містять на собі сліди кримінального правопорушення. Вказані арешти транспортних засобів підлягають скасуванню, відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку - 1 (одного) року 6 (шести) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки в період випробувального строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь державного бюджету України судові витрати за проведення експертиз № 9-378 від 20.05.2020, № 9-352 від 25.05.2020, № 9-353 від 26.05.2020 у розмірі 6 538 (шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 (справа №334/2014/20, 1-кс/334/894/2020), на автомобіль «Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_16 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2020 (справа №334/2014/20, 1-кс/334/890/2020), на автомобіль «Нісан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_17 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
Речові докази:
-носій інформації «Micro SD марки «Samsung»- 32 GB», залишити в матеріалах кримінального провадження;

-цифровий носій «DVD-R», на якому знаходиться відеозапис з подією ДТП за участю водіїв ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1