Справа № 740/702/16-к
Провадження № 1-кс/740/822/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001945 від 21 листопада 2015 року,
встановив:

До Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана скарга, в якій скаржниця просить скасувати постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 21 червня 2019 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0001945 від 21 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження.
Скаргу мотивовано тим, що колишній чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_6 після їхнього розлучення, разом із третьою особою підробив боргові розписки, які датував 2006 та 2008 роками та які були використані під час судового розгляду справ про стягнення з ОСОБА_6 боргу в загальному розмірі 186 450 доларів США. Відповідне рішення суду ОСОБА_6 додав до свого зустрічного позову під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, в якій останній просив урахувати цей борг при поділі майна.
21 червня 2019 року слідчий прийняв оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України, в діях ОСОБА_6 і третьої особи.
Постанову обґрунтовано тим, що мають місце цивільно-правові відносини, які підлягають розгляду судом.
На думку скаржниці, оскаржувана постанова всупереч вимогам п. 5 ч. 5 ст. 11 КПК України не містить обґрунтування неврахування як доказу факту підробки боргових розписок, встановленого експертним висновком ТОВ «Київська незалежна судова експертна установа», складеним на виконання постанови слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 21 липня 2017 року. Цей доказ підтверджує об`єктивну сторону кримінальних правопорушень, адже судові рішення на підставі боргових розписок і до цього часу використовуються ОСОБА_6 у судах з метою придбання прав на спільне майно подружжя.
Крім цього, матеріали кримінального провадження не містять навіть допитів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які склали боргові документи, з приводу обставин, установлених висновком експертизи. Не проведені жодні слідчі розшукові дії та/або негласні слідчі розшукові дії, які б спростовували висновок експертного дослідження та покази потерпілої.
Посилаючись на вказане, скаржниця вважає, що зміст обставин, які є підставою для прийняття рішення про відсутність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та наявних в ньому доказах, а є припущенням слідчого, отже, постанова про закриття кримінального провадження є незаконною.
Разом з цим скаржниця зауважила, що зазначений слідчим рік складання оскаржуваної постанови 2019 є помилковим, адже в цьому кримінальному провадженні вдруге відводився прокурор, що мало місце у 2020 році.
Про існування оскаржуваної постанови скаржниця дізналася 26 серпня 2020 року, в цей день отримала постанову.
У судове засідання скаржниця ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 , який представляє її інтереси, не з`явилися. Адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій просив скаргу задовольнити.
Слідчий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, скаргу залишити без задоволення.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, встановлено таке.

У провадженні СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 21 листопада 2015 року за № 80001945, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 192 КК України.

Згідно з матеріалами наданого кримінального провадження від 21 листопада 2015 року за № 80001945, постановою слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП України в Чернігівській області ОСОБА_5 від 18 червня 2020 року закрито вказане кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України.

Таким чином, оригінал оскаржуваної постанови слідчого, який знаходиться в матеріалах указаного кримінального провадження, датований 18 червня 2020 року, а надана скаржником копія цієї постанови датована 21 червня 2019 року, при цьому в ній відсутні жодні виправлення.

Відомостей про те, чи вносилися до постанови слідчого описки або виправлення, матеріали кримінального провадження не містять.

Слідчим суддею проаналізовано зміст цих двох постанов (оригіналу та копії) та встановлено, що вони містять ідентичний текст, а розбіжність стосується лише дати їх складення, однак за відсутності пояснень слідчого ОСОБА_5 ці обставини встановити неможливо. А тому слідчий суддя вважає датою оскаржуваної постанови слідчого 18 червня 2020 року, як указано в оригіналі цієї постанови, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Так, приймаючи оскаржувану постанову, слідчий СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 керувався тим, що ОСОБА_6 відмовився від надання показів, посилаючись на ст. 63 Конституції України.

Також слідчий послався на те, що 21 жовтня 2015 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області ухвалив рішення у справі № 740/4068/15-ц, яким стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 186 450 доларів США на підставі укладених договорів позики від 11 березня 2006 року та 10 квітня 2008 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 березня 2016 року (справа № 740/5030/15-ц) у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів позики від 11 березня 2006 року та від 10 квітня 2008 року відмовлено.

Як зазначив слідчий ОСОБА_5 у постанові, вказані особи перебували у шлюбі, тобто між ними існували відносини жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Посилаючись на вказане, слідчий дійшов висновку, що об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 та 192 КК України, відсутні, а спір, який виник між подружжям, вирішується в судовому порядку з урахуванням глави 8 СК України.

Разом з цим слідчий ОСОБА_5 послався на ст. 62 Конституції України, згідно з якою, зокрема, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, на припущеннях, а також що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, та вважав, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України.

З указаними висновками не погоджуюся з огляду на таке.

У статті 2 КПК України регламентовано завдання кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Серед загальних засад кримінального провадження КПК України встановлює, зокрема, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Згідно із ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з цим у ч. 5 цієї статті вказано, що к римінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» вказано, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься у ст. 284 КПК України.

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України к римінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим (прокурором) всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Однак указаним вимогам оскаржувана постанова слідчого не відповідає.

На слідчого суддю відповідно до норм КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Установлено, і це вбачається з матеріалів кримінального провадження від 21 листопада 2015 року № 0001945, вказане кримінальне провадження відкрите за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 192 КК України.

Стаття 190 КК України регулює правовідносини із вчинення правопорушення з аволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Так, згідно з ч. 4 цієї статті ш ахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У статті 192 КК України (заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою) вказано, що заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства - караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Ті самі діяння, вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що заподіяли майнову шкоду у великих розмірах, караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років (ч. 2 ст. 192 КК України).

У примітці до цієї статті зазначено, що майнова шкода визнається значною, якщо вона у п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а у великих розмірах - така, що у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У скарзі ОСОБА_3 на постанову слідчого міститься посилання на висновок експерта ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа», складений на виконання постанови слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 21 липня 2017 року, яким установлено факт підроблення вказаних вище боргових розписок, і такі доводи заслуговують на увагу, підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Однак оскаржувана постанова слідчого ОСОБА_5 не містить жодних обставин і фактів стосовно висновку експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів у кримінальному провадженні від 21 листопада 2015 року № 0001945, зробленого ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» 31 серпня 2017 року за № 2311.

В оскаржуваній постанові не зазначено, чому слідчий не взяв до уваги вказаний висновок експерта, яким підтверджено, що давність виконання рукописних текстів боргових розписок ОСОБА_6 , які датуються 11 березня 2006 року та 10 квітня 2008 року, не відповідає зазначеним датам; рукописні тексти розписок виконані у період серпень квітень 2015 року, тобто значно пізніше вказаних у розписках дат.

Вказані обставини свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження всіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів у правильності прийнятого рішення.

З огляду на вказане, не є беззаперечним висновок слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, висновки слідчого про те, що об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 та 192 КК України, відсутні, а також те, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України, є необґрунтованими.

Не є таким правовим обґрунтуванням посилання слідчого на ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, на припущеннях, а також що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже слідчий не зазначив, які саме докази одержані незаконним шляхом, як і не обґрунтував які існують припущення або сумніви в зазначеному кримінальному провадженні, відкритому за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України.

За таких обставин визнати досудове розслідування ефективним, а прийняте за його результатами рішення законним та обґрунтованим не вбачається можливим, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_3 задоволенню.

Керуючись ст. 303 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001945 від 21 листопада 2015 року, - задовольнити.
Постанову слідчого Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 18 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001945 від 21 листопада 2015 року скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0001945 від 21 листопада 2015 року повернути до СВ Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1