АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/828/20
Провадження №1-кп/491/69/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2020 рокум.Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області у складі головуючого у справі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , вивчивши в порядку спрощеного провадження, в залі суду в місті Ананьїв Одеської області, без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000071, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 30 травня 2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше судимого: 1) 22 жовтня 1998 року Ананьївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.84 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 1 року 6 місяців з утриманням 15% заробітної плати; 2) 4 жовтня 1999 року Ананьївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140 КК України (1960 року) до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.43 КК України (1960 року) приєднано 6 місяців позбавлення волі за вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 22 жовтня 1998 року, остаточно до відбування призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (1960 року) від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки та штрафом 68 гривень; 3) 16 квітня 2002 року Ананьївським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.194 КК України, із застосуванням положень ст.70 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 16 серпня 2005 року звільнений з Сокирянської виправної колонії Чернівецької області після відбуття строку покарання; 4) 24 червня 2009 року Первомайським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, 23 липня 2010 року Ананьївським районним судом Одеської області у відповідності до положень ст.78 КК України та ст.408-2 КПК України (1960 року) скасовано звільнення від покарання з випробуванням та направлено до місць позбавлення волі, 22 липня 2011 року звільнений з Одеської виправної колонії (№14) після відбуття строку покарання; 5) 22 квітня 2013 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки, 5 травня 2014 року Ананьївським районним судом Одеської області у відповідності до положень ст.78 КК України та п.8 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України скасовано звільнення від покарання з випробуванням та направлено до місць позбавлення волі, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2016 року до строку відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 5 травня 2014 року по 13 травня 2014 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, 27 квітня 2018 року звільнений з Одеської виправної колонії (№14) після відбуття строку покарання,

-потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Жеребкове Ананьївського району Одеської області, проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,

-захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

-прокурори у кримінальному провадженні: прокурори Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Ананьївського районного суду Одеської області 23 вересня 2020 року з Котовської місцевої прокуратури Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000071, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2020 року справу за вказаним обвинувальним актом передано на розгляд судді Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .

Матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000071, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2020 року, містили, передбачене ч.ч.1, 3 ст.302 КПК України, клопотання прокурора про здійснення розгляду обвинувального акту щодо кримінального проступку в спрощеному провадженні.

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року зазначене клопотання прокурора задоволено та прийнято рішення про здійснення розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 в порядку спрощеного провадження, а саме вивчення його та доданих до нього матеріалів протягом п`яти днів з дня їх надходження до суду і ухвалення вироку.

У відповідності до частини 4 статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивченням обвинувального акту встановлено, що під час дізнання було з`ясовано, що 25 березня 2020 року близько 7 години 45 хвилин ОСОБА_3 перебував в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ОСОБА_3 та господаркою домоволодіння виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, ОСОБА_3 , перебуваючи в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів, умисно, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_4 , після чого, не реагуючи на зауваження та прохання ОСОБА_4 припинити побиття, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 правою рукою підняв з підлоги молоток та наніс ним потерпілій декілька ударів в область тулубу, а також верхніх та нижніх кінцівок, спричинивши ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: садна неправильної форми розміром 2х3 см. на лобній ділянці голови зліва; синця неправильної овальної форми розміром 4х4,5 см. на поверхні правої щоки; садна лінійної форми розміром до 2 см. на тілі, ідентичні синці, розташовані на ділянці попереку зліва розміром 9х3 см.; синця передньої черевної стінки зліва розміром 8х3 см.; синця зовнішньо-бокової поверхні лівого зап`ясткового суглобу розміром 6х3 см.; синця зовнішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя розміром 6х4 см.; синців вилитих між собою в числі три на ділянці розміром 20х5 см. на зовнішній поверхні правого передпліччя; синця передньої бокової поверхні середньої третини лівого стегна розміром 6х3 см.; які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Всього ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 один удар кулаком та не менше десяти ударів молотком.

За наведених обставин стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме умисному легкому тілесному ушкодженні.

Крім того, вивченням обвинувального акту встановлено, що під час дізнання було з`ясовано, що ОСОБА_3 25 березня 2020 року близько 07 години 45 хвилин перебував в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ним та; господаркою виникла суперечка, в ході якої у нього раптово виник намір на погрозу вбивством ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, ОСОБА_3 , знаходячись в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи і оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою залякування потерпілої, з мотивів ревнощів, маючи умисел викликати у ОСОБА_4 побоювання за своє життя, умисно висловив на її адресу погрозу вбивством, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та нанесенням тілесних ушкоджень: одного удару кулаком правої руки та декількох ударів за допомогою молотка, який правою рукою підняв з підлоги, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_3 , вийшов на подвір`я домоволодіння де з господарського приміщення взяв в руки сокиру та демонструючи її в руках, висловлював погрозу застосувати сокиру до ОСОБА_4 . Зважаючи на неприязні стосунки з потерпілою, та з урахуванням обстановки, що склалася, форми і характеру висловлених погроз, а також отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 мала реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози та ця погроза об`єктивно сприймалася потерпілою як реальна загроза її життю.

За наведених обставин стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, а саме погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

У відповідності до частини 2 статті 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Органом досудового розслідування встановлено наступні обставини, які підтверджують обставини встановлені судом.

Так, під час досудового розслідування встановлено, що 25 березня 2020 року близько 7 години 45 хвилин ОСОБА_3 перебував в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ОСОБА_3 та господаркою домоволодіння виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_3 раптово виник намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, ОСОБА_3 , перебуваючи в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів, умисно, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_4 , після чого, не реагуючи на зауваження та прохання ОСОБА_4 припинити побиття, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 правою рукою підняв з підлоги молоток та наніс ним потерпілій декілька ударів в область тулубу, а також верхніх та нижніх кінцівок, спричинивши ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: садна неправильної форми розміром 2х3 см. на лобній ділянці голови зліва; синця неправильної овальної форми розміром 4х4,5 см. на поверхні правої щоки; садна лінійної форми розміром до 2 см. на тілі, ідентичні синці, розташовані на ділянці попереку зліва розміром 9х3 см.; синця передньої черевної стінки зліва розміром 8х3 см.; синця зовнішньо-бокової поверхні лівого зап`ясткового суглобу розміром 6х3 см.; синця зовнішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя розміром 6х4 см.; синців вилитих між собою в числі три на ділянці розміром 20х5 см. на зовнішній поверхні правого передпліччя; синця передньої бокової поверхні середньої третини лівого стегна розміром 6х3 см.; які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Всього ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 один удар кулаком та не менше десяти ударів молотком.

Крім того, під час дізнання було з`ясовано, що ОСОБА_3 25березня 2020 року близько 07 години 45 хвилин перебував в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, між ним та; господаркою виникла суперечка, в ході якої у нього раптово виник намір на погрозу вбивством ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, ОСОБА_3 , знаходячись в домоволодінні, яке належить його співмешканці ОСОБА_4 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи і оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою залякування потерпілої, з мотивів ревнощів, маючи умисел викликати у ОСОБА_4 побоювання за своє життя, умисно висловив на її адресу погрозу вбивством, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою та нанесенням тілесних ушкоджень: одного удару кулаком правої руки та декількох ударів за допомогою молотка, який правою рукою підняв з підлоги, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_3 , вийшов на подвір`я домоволодіння де з господарського приміщення взяв в руки сокиру та демонструючи її в руках, висловлював погрозу застосувати сокиру до ОСОБА_4 . Зважаючи на неприязні стосунки з потерпілою, та з урахуванням обстановки, що склалася, форми і характеру висловлених погроз, а також отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 мала реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози та ця погроза об`єктивно сприймалася потерпілою як реальна загроза її життю.

Як вбачається, з заяви ОСОБА_3 , складеної в присутності його захисника адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, висловлює згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, повідомляє про ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та висловлює згоду з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_4 в своїй заяві також зазначила, що вона згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає, що під час вивчення обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінальних проступків, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов вивчивши обвинувальний акт в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_3 є кримінальними проступками.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить активне сприяння розкриттю злочину, як зазначено в обвинувальному акті, а також визнання вини, що вбачається з заяви ОСОБА_3 , складеній в присутності його захисника.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

Частиною 1 статті 69-1 КК України визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6-2 Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив судам, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять будь-яких відомостей про те, що кримінальними правопорушеннями, вчиненими ОСОБА_3 , заподіяно збитки або шкоду.

Враховуючи викладене, положення ч.1 ст.69-1 КК України, покарання яке буде призначене ОСОБА_3 має не перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією частини 1 статті 125 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

При цьому, суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, у вигляді громадських робіт.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що ОСОБА_3 є раніше неодноразово судимою особою, має не зняту та непогашену судимість, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тимчасово ніде не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально, власного житла та майна за місцем проживання не має.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

З наведеного вбачається, що сума мінімального штрафу, який може бути призначено в якості покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, складає 510 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

З наведеного вбачається, що мінімальний штраф за ч.1 ст.125 КК України складає майже четверту частину прожиткового мінімуму для працездатної особи.

При цьому, як зазначалося, ОСОБА_3 тимчасово ніде не працює, власного майна та житла не має, у зв`язку з чим суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу є недоцільним.

Частиною 1 статті 57 КК України визначено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

При цьому, як зазначалося ОСОБА_3 тимчасово ніде не працює, у зв`язку з чим призначення йому покарання у вигляді виправних робіт є неможливим.

Відповідно до частини 1 статті 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

ОСОБА_3 є працездатною особою, будь-яких відомостей про те що він є особою з інвалідністю першої або другої групи, або військовослужбовцем строкової служби обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять, у зв`язку з чим суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України суд виходить з наступного.

Санкцією частини 1 статті 129 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

У відповідності до положень частини 1 статті 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини 1 статті 50 Кримінально-виконавчого кодексу України особи, засуджені до арешту, відбувають покарання, як правило, за місцем засудження в арештних домах, а військовослужбовці - на гауптвахтах.

Частиною 1 статті 61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Відповідно до частини 1 статті 56 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, відбувають покарання у виправних центрах, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження.

Суд враховуючи обставини вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень зокрема те, що їх вчинено у зв`язку з особистими неприязними відносинами між ОСОБА_3 та його співмешканкою, те, що правопорушення пов`язані із застосуванням фізичного насилля, враховуючи особу обвинуваченого, вважає, що для досягнення мети кримінального покарання, яка полягає у виправленні засудженого, а також запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 має бути призначено покарання в межах санкції частини 1 статті 129 КК України у вигляді арешту.

При цьому, частиною 1 статті 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи викладене суд вважає, що ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 100 годин та за ч.1 ст.129 КК України у вигляді арешту на строк 3 місяці.

Із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України має бути призначене у вигляді арешту на строк 3 місяці.

Частинами 1 та 2 статті 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час дізнання та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, а саме: молоток та сокира, надані для огляду потерпілою ОСОБА_4 , які після проведення огляду повернені потерпілій для відповідального зберігання.

При цьому, зазначені речові докази суду надані не були, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення питання про їх долю в порядку ч.9 ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.366-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, а також ч.1 ст.129 КК України, тобто погрози вбивством.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

За вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.129 КК України призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді арешту на строк 3 (три) місяці.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити у вигляді арешту на строк 3 (три) місяці.

У відповідності до частини 2 статті 51 КВК України на засуджених до арешту поширюються права, обов`язки, заборони і обмеження, встановлені кримінально-виконавчим законодавством для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.

Строк арешту враховувати з моменту затримання.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні суду надані не були, у зв`язку з чим питання про їх долю в порядку ч.9 ст.100 КПК України не вирішується.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1