ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.11.2020 Справа №607/16957/20

провадження №1-кп/607/1679/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000054 від 28 вересня 2019 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Струтин Золочівського району Львівської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), неодруженого, має неповнолітню дитину, із середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ; не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407, ч.2 ст.413 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
ВСТАНОВИВ:
Сержант військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, вчасно, без поважних причин, 20 травня 2019 року о 08 год. 30 хв. на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , не з`явився та по 24 вересня 2020 року, тобто до моменту добровільного з`явлення до військової прокуратури Тернопільського гарнізону за адресою: м.Тернопіль проспект Злуки, 47в, обов`язків військової служби не виконував, проводивши службовий час на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_3 , будучи сержантом військової служби за контрактом, перебуваючи у зоні проведення Операції Об`єднаних Сил в районі оперативно тактичного угрупування «Північ» неподалік населеного пункту Сєверодонецьк Луганської області, у період з 16 травня 2019 року по 20 травня 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, в умовах дії особливого періоду, крім воєнного стану, внаслідок недбалого ставлення до встановлених правил зберігання ввіреного йому для службового користування військового майна, яке перебувало на відповідному інвентарному обліку речової служби та підлягало поверненню після тимчасового користування ним до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_1 , діючи із злочинною недбалістю, всупереч вимогам п.п. 11, 50, 57 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 № 440, п.п. 9, 13 та 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, та використання військового майна у Збройних Сил України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225, п.п. 1, 2 та 3 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року 243/95-ВР (діючого станом на травень 2019 року), нікого з командирів та співслужбовців не повідомивши, залишив без нагляду та відповідного документального оформлення інше військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний 1 комплект вартістю 596 грн. 28 коп., мішок спальний утеплений 1 штука вартістю 599 грн., наколінники тактичні бойові 1 пара вартістю 346 грн. 20 коп., налокітники тактичні бойові 1 пара вартістю 340 грн. 20 коп. на загальну суму 1881 грн. 68 коп., що призвело до його втрати.

Вказаними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення передбачені: ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби); та ч.2 ст.413 КК України, тобто- втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 та ч.2 ст.413 КК України визнав повністю, підтвердивши зазначені в обвинувальному акті обставини. Показав, що дійсно з 20 травня 2019 року до 24 вересня 2020 року на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , не з`явився, свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд. Прибув у військову прокуратуру самостійно лише 24 вересня 2020 року. Крім того, залишив без нагляду та відповідного документального оформлення інше військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний, мішок спальний утеплений, наколінники тактичні бойові, налокітники тактичні бойові, що призвело до втрати вказаного майна. У вчиненому він щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 407, ч.2 ст.413 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби); та ч.2 ст.413 КК України, тобто - втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчинених кримінальних правопорушень (злочинів); його ставлення до них та поведінку після їх вчинення; особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; конкретні обставини справи, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, до обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого та підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому суд не вбачає.
Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення: за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк; за ч.2 ст.413 КК України - у виді позбавлення волі на певний строк та відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
Разом з тим, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, характеризуючих даних про особу, ступеню тяжкості вчиненого злочину та вищевказаних обставин справи, суд вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 у період його дії, з огляду на обставини справи, зокрема те, що останній є військовослужбовцем та проходить військову службу, суд вбачає за необхідне покладати на нього обов`язки, передбачені п.1 п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів, оскільки за вищенаведеного його виправлення та перевиховання можливі без відбування покарання. Нагляд за обвинуваченим ОСОБА_3 покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.4 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
-за ч.2 ст.413 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч.2 ст.413 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки .
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.
Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_3 покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1