Справа № 201/8749/19
Провадження № 1кп/202/465/2019
Провадження № 1-кп/206/34/21
У Х В А Л А

19 січня 2021 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000561 05 жовтня 2018 року, єдиний унікальний номер судової справи 201/87 49/19, скаргу обвинуваченого про визнання незаконним затримання,

за участі
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого, адвоката ОСОБА_5 ,
захисника, адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000561 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.
ОСОБА_3 подав до суду скаргу про визнання його затримання незаконним в порядку ст. 29 Конституції України, ст. 206 КПК України, п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
В скарзі та в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що був затриманий неналежною та неуповноваженою особою прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізона ОСОБА_7 , оскільки не було розслідування військового злочину чи злочину, вчиненого за участю військовослужбовця, на той час не існувало процесуального рішення прокурора вищого рівня про визначення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні військовій прокуратурі. Обставини вчинення злочину ОСОБА_3 безпосередньо перед його затриманням у протоколі затримання не вказані, і на той час не існувало жодного документа щодо причетності ОСОБА_3 до жодного кримінального правопорушення. В протоколі затримання відсутня будь-яка ідентифікуюча інформація про кримінальне провадження, в рамках якого здійснено затримання ОСОБА_3 . В протоколі не вказано, який злочин вчинявся та місце вчинення злочину, у зв`язку з яким був затриманий ОСОБА_3 .
Протокол затримання був складений не за місцем затримання, а лише через три години після фактичного затримання у приміщенні Жовтневого відділення поліції м.Дніпро.
Копія протоколу про затримання не була негайно вручена ОСОБА_3 .
Крім того прокурором не було враховано того факту, що ОСОБА_3 з 27.02.2019 року є адвокатом, але прокурор ні в той час, ні згодом не повідомив Раду адвокатів Донецької області, натомість був повідомлений неналежний орган самоврядування адвокатури представники Ради адвокатів Дніпропетровської області, до якої адвокат ОСОБА_3 не входить.
Захисник адвокат ОСОБА_6 заявлену скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.
Прокурор ОСОБА_4 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги. Вважали, що суддя під час підготовчого судового розгляду не вправі досліджувати докази, в тому числі процесуальні документи досудового слідства, та надавати їм оцінку. ОСОБА_3 наразі не є затриманим, раніше слідчим суддею було обрано запобіжний захід тримання під вартою.
Вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку про те, скарга обвинуваченого ОСОБА_3 на незаконне затримання не підлягає розгляду з наступних підстав.
ОСОБА_3 був затриманий 06.03.2019 року.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.03.2019 до ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368-3 КК України було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому визначено розмір застави 1400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 2689400 гривень. В разі звільнення ОСОБА_3 з під варти за умови внесення визначеного розміру застави, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України постановлено покласти на нього обов`язки: - прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора у цьому кримінальному провадженні, слідчого судді, суду; - не відлучатися з міста Дніпро в якому зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора, або суду; - повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
31.05.2019 заставодавцем ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області було внесено визначений розмір застави та звільнено з під варти ОСОБА_3 і з цього часу відповідно до ч.4 ст.202 КПК України вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.07.2019 було продовжено строк обов`язків, покладених на ОСОБА_3 .
Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.
Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.
Також, суд враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду. Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу. Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.
Слідчим суддею, з огляду на відсутність ухвали про звільнення затриманого ОСОБА_3 з-під варти, не були встановлені відповідні обставини для звільнення, і обрано запобіжний захід тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово стверджував про взаємозв`язок слідчого судді, яка розглядала це питання та ігнорувала його заяви про незаконне затримання, з органами сторони обвинувачення. Проте, навіть якщо таке упущення слідчого судді мало місце, дати оцінку цим обставинам був вправі лише суд апеляційної інстанції. Суддя суду першої інстанції при розгляді кримінального провадження незалежно від стадії розгляду не наділений правом давати оцінку діям чи бездіяльності будь-якого іншого судді.
Крім того, провадження перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, під час якого суд обмежений в дослідженні доказів, у тому числі обставин та підстав затримання обвинуваченого.
При цьому підготовче провадження не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки у разі з`ясування процесуальних порушень, зокрема зазначених обвинуваченим щодо процесуальної повноважності органів сторони обвинувачення, наслідком яких у свою чергу може бути оцінка допустимості доказів. На даній стадії розгляду навіть у разі визнання затримання незаконним не потягне жодних процесуальних дій, інших рішень цього суду, які можуть відновити порушене право чи компенсувати порушення.
Лише у разі виправдання ОСОБА_3 набуває право на компенсації, пов`язані з кримінальним переслідуванням, в тому числі затриманням і триманням під вартою, передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР та Положенням про застосування зазначеного Закону, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 про визнання незаконним затримання залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя ОСОБА_1