Справа № 451/1340/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.09.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участі:секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лопатин, Радехівського району, Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, розлученого, раніше судимого 15.01.2014 Буським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі; 15.07.2014 року ухвалою Апеляційного суду рішення Буського суду залишено без змін; 20.05.2015 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Буського районного суду Львівської області від 15.01.2014 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15.07.2014 в частині відмови у застосуванні акту амністії скасовано, на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2014 році звільнений від подальшого відбування покарання
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,
сторони обвинуваченняпрокурора: ОСОБА_4
потерпілого: ОСОБА_5
сторони захисту- адвоката: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.289 КК України на шлях виправлення не став, а знову скоїв кримінальне правопорушення, а саме 17.07.2019, близько 21:30 год, перебуваючи в смт.Лопатин по вул.Центральній Радехівського району Львівської області, таємно, повторно, оскільки попередня судимість за вчинення кримінального правопорушення у встановленому законом порядку не знята та не погашена, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_5 марки Nissan Ring Van, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 1996 року випуску, спричинивши матеріальну шкоду останньому в сумі 44 503,32 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину визнав частково та показав, що дійсно 17.07.2019 року ввечері він гуляв із своїм собакою і тварині стало погано. Він побачив автомобіль потерпілого, який був не зачинений. Він сів всередину автомобіля з боку пасажира, а потім побачив ключі в замку запалювання і вирішив терміново завезти собаку до ветеринара в м.Радехів. По дорозі його почали зупиняти хлопці на автомобілях, а в подальшому і працівники поліції. Визнає, що незаконно заволодів транспорним засобом, однак робив це з метою порятунку собаки.Зазначає, що під час проведення усіх слідчих дій він пебував у неадекватномі стані та не розумів значення своїх дій. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 289 КК України, оскільки за попередні злочини його було звільнено за Законом України Про амністію.
Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими, його винність у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні показав, що 17.07.2019 року у вечірній час він на власному автомобілі марки Nissan Ring Van приїхав до Народного дому с.Лопатин, де здійснював розвантаження костюмів. ОСОБА_8 , хтось зателефонував і повідомив, що на автомобілі потерпілого поїхав якийсь мужчина. Вони разом із свідком сіли на атомобіль останнього та почали наздоганяти бус. Десь за 12-15 км від с.Лопатина вони наздогнали машину, яка поломалась та за кермом якої був ОСОБА_7 . Обвинувачений повідомив, що віз свого собаку до лікаря. Зазначив, що ніколи не давав дозволу обвинуваченому на керування своїм транспорним засобом. Претензій до обвинуваченого немає, у призначенні покарання покладається на думку суду.
Показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що ввечері 17.07.2019 року він з потерпілим завезли костюми до Народного дому в с.Лопатин та почали заносити одяг в приміщення. Йому зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що на бусі ОСОБА_5 поїхав якийсь чоловік. Він разом з потерпілим сіли в автомобіль ОСОБА_8 та почали наздоганяти бус. По дорозі він викликав дільничоного інспектора та повідомив поліцію, оскільки не знав чи наздоженуть вони автомобіль. За 12-15 км на дорозі вони наздогнали бус, в якому був обвинувачений з собакою, якого в подальшому забрали працівники поліції.
Показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав, що 17.07.2019 року у вечірній час в с.Лопатин він з товаришами стояли та розмовляли і він побачив бус потерпілого, за кермом якого був невідомий чоловік. Він повідомив ОСОБА_8 та почав наздоганяти автомобіль. Бус їхав по дорозі з швидкістю 100 км/год, потім з`їхав в поле, а згодом знову виїхав на дорогу, де вони наздогнали автомобіль потерпілого, за кермом якого був ОСОБА_7 .
Висновком № 143 від 17.07.2019 року медичного огляду на встановлення акту вживання психоактивної речовини та стану спяніння, згідно якого ОСОБА_7 на момент огляду був тверезий.
Протоколами огляду місця події від 17.07.2019 з фототаблицями до них.
Протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_9 від 18.07.2019 року з фототаблицею до нього.
Протоколом проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_7 від 18.07.2019 року з фототаблицями до нього.
Висновком судово-психіатричного експерта №130 від 25.09.2019 року, згідно якого під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, але також виявляв афективний розлад, поточний гіпоманіакальний епізод. Наявні у ОСОБА_7 під час інкримінованоних йому дій, психічні порушення емоційно- вольової сфери мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, розумінння власного місця та ролі в досліджуваній ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому, під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_7 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
У ході судового розгляду справи судом призначено судово-психіатричну експертизу обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно висновку якої № 40 від 08.04.2020 року, на даний час ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, виявляє афективний розлад, поточний гіпоманіакальний епізод, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом не може повною мірою самостійно реалізовувати своє право на захист, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Суд не приймає до уваги покликання обвинуваченого про порушення його прав під час проведення слідчих дій, оскільки при дачі ним первинних пояснень при допиті в якості підозрюваного 18.07.2019 року був присутній захисник ОСОБА_10 , на протоколі також наявний і підпис самого ОСОБА_7 ; аналогічно підписи ОСОБА_11 без будь-яких застережень наявні і у протоколах огляду місця події від 17.07.2019 року та 18.07.2019 року; протоколі затримання від 17.07.2019 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 18.07.2019 року з участю захисника ОСОБА_12 ; обвинуваченому було відомо про зміну раніше повідомленої йому підозри від 18.07.2019 року, оскільки таке повідомлення відбувалось в присутності захисника ОСОБА_12 і з даною підозрою ОСОБА_7 погодився, про що свідчить його підпис на повідомленні, а також про зміну раніше повідомленої йому підозри від 08.10.2019 року (що стосувалось розміру матеріальної шкоди), оскільки таке повідомлення відбувалось в присутності захисника ОСОБА_13 і з даною підозрою ОСОБА_7 не погодився, про що свідчить його застереження та підпис на повідомленні.
Покликання обвинуваченого на недопустимість проведення слідчих дій у нічний час, спростовуються нормами ч. 4 ст. 223 КПК України, згідно якої проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного. Як вбачається з матеріалів досудого слідства, усі необхідні слідчі дії проводились негайно після повідомлення про злочин та затримання обвинуваченого.
Щодо пояснень обвинуваченого про незадовільний стан його психічного здоров`я під час досудового слідства, то такому надано оцінку висновком судово- психіатричної експертизи від 25.09.2019 року.
На спростовування позиції обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України в частині застосування повторності як кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, судом встановлено наступне.
ОСОБА_7 15.01.2014 року засуджений Буським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі; 15.07.2014 року ухвалою Апеляційного суду рішення Буського суду залишено без змін; 20.05.2015 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Буського районного суду Львівської області від 15.01.2014 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15.07.2014 в частині відмови у застосуванні акту амністії скасовано, на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_7 звільнений від подальшого відбування покарання.
Повторність злочинів, пов`язану із засудженням особи за раніше вчинений злочин має місце там, де особа, яку вже було засуджено за злочин, протягом строку відбування покарання або погашення судимості вчинила новий тотожний або однорідний злочин.
Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 р. № 7 Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки не утворює повторності раніше вчинений злочин, за який особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, засуджено без призначення покарання або зі звільненням від покарання, а також злочин, судимість за який було погашено чи знято.
Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості є особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Закон про амністію не може передбачати заміну одного покарання іншим чи зняття судимості стосовно осіб, які звільняються від відбування покарання, крім випадків індивідуальної амністії.
Таким чином повторність, пов`язана із судимістю за попередній злочин, за нормами КК України наявна у випадках повного або часткового звільнення від відбування покарання на підставі закону про амністію (ст. 85, 86 КК України), а тому кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 є правильною.
Що стосується звернення ОСОБА_7 на стадії досудового слідства з питання виконання норм кримінального законодавства України і забезпечення його прав і свобод, яке надійшло в провадження суду 31.08.2020 року, тобто коли обвинувальний акт відносно нього перебував на розгляді в суді, стосувались питання застосування звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Однак, як встановлено в судовому засіданні, станом на час подачі скарги 01.09.2019 року ОСОБА_7 перебував у статусі підозрюваного за ч.2 ст.289 КК України і в подальшому йому пред`явлено обвинувачення за даною підозрою, що виключає питання звільнення від відповідальності за ч. 1 ст.289 КК України, враховуючи, зокрема, і вищенаведені підстави кваліфікації вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Дані показання обвинуваченого суд розцінює, як намір останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.
Суд вважає зібрані та дослідженні у судовому засіданні докази належними, допустимими, достовірними і покладає такі в основу обвинувального вироку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспорним засобом, вчинено повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості, вчиненого ним злочину; думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого немає, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих вину обставин; особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, його психічний стан здоров`я та вважає за необхідне обрати йому покарання у межах санкції статті Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним злочин та вважає що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
По даному кримінальному провадженні було визнано речовим доказом автомобіль марки Nissan Ring Van, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 1996 року випуску, який перебуває зберіганні власника ОСОБА_5 , який слід повернути у власність останнього.
Запобіжний захід обвинуваченому залишити - тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368 , 370, 371, 373-375 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.289 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання 17 липня 2019 року.
Захід забезпечення кримінального провадження залишити попередній - тримання під вартою.
Речовий доказ - автомобіль марки Nissan Ring Van, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 1996 року випуску повернути у власність ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

Оригінал вироку.