Справа №367/5743/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3514/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР 26 липня 2020 року за №0001874 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. В. Коровинці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 на 60 днів, до 14 листопада 2020 року, включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими за ч.1 ст.187 КК України, викладені не конкретно, формулювання обвинувачення не містить обставин, що підлягають доказуванню згідно ст.91 КПК України. Зокрема не встановлено умисел обвинуваченого саме на вчинення розбійного нападу. Отже, у зв`язку із наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Крім того, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, суд виходив з того, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, по провадженню не допитаний жодний з учасників кримінального процесу, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, крім того, відносно нього до суду направлено обвинувальний акт, відповідно до якого він обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.122, ч.3 ст.296 КК України, що негативно характеризує обвинуваченого та утворює ризики повторення ним протиправної поведінки в майбутньому.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В решті ухвалу залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що судом не зазначено, які саме положення ст.291 КПК України не дотримано в даному обвинувальному акті, у зв`язку з чим таке рішення є необґрунтованим та невмотивованим в розумінні ст.370 КПК України. Зокрема, єдиною підставою для повернення обвинувального акту прокурору суд визнав те, що в обвинувальному акті не встановлено умисел обвинуваченого саме на вчинення розбійного нападу. Однак такі висновки суду не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений діяв з прямим умислом саме на вчинення розбійного нападу.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій, з урахуванням доповнень до неї обвинуваченого ОСОБА_11 , вони просять скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що рішення суду першої інстанції належним чином не вмотивоване, не в повній мірі відповідає вимогам чинного КПК України, тому є необ`єктивною. В обґрунтування необхідності подальшого тримання ОСОБА_9 під вартою суддя зазначив в дуже стислій формі виключно ті самі відомості, які навів прокурор, але без будь-якої вказівки на існування доказів певних ризиків, перелічених у ст.177 КПК України. Посилання в оскаржуваній ухвалі тільки на тяжкість злочину, суперечить ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а отже тяжкість злочину сама по собі не може бути достатньою підставою для застосування виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, на думку сторони захисту, питання про повернення обвинувального акту та продовження строку тримання під вартою не можуть розглядатися судом одночасно.

Захисником ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції було подано уточнення до апеляційної скарги, в яких він просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинуваченим ОСОБА_9 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурору, в яких він зазначив, що доводи прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Як вбачається з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції вказував на його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, проте із такими висновками погодитись не можна, так як вони не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального законодавства та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду і в аспекті ст.338 КПК України, не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду та має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків вчинення кримінального правопорушення, форми вини й мотивів.

Із обвинувального акту стосовно ОСОБА_9 вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність чи відсутність умислу у обвинуваченого ОСОБА_9 на вчинення саме розбійного нападу, підлягає перевірці виключно під час судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими, а тому правові підстави для його повернення прокуророві відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у суду першої інстанції були відсутні.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Отже, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу ОСОБА_9 , який не має постійного джерела доходу, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки вони ще не допитані в суді, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурора доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що питання про повернення обвинувального акту про продовження строку тримання під вартою не можуть бути вирішені однією ухвалою суду, не заслуговують на увагу, оскільки є такими, що суперечать положенням ст.315 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року підлягає скасуванню в частині повернення обвинувального акту прокурору з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року в частині повернення прокурору обвинувальний акту по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР 26 липня 2020 року за №0001874 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Головуючий :

Судді :