Провадження № 1-кп/243/761/2020
Справа №243/6186/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в режимі відеоконфереції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000059 від 03.03.2020 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Патюти Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, розлучений, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 2003 року народження, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 438 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 438 КК України.
Ухвалою суду від 23 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. На теперішній час обвинувачений утримуються під вартою в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор».
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може: покинути територію Донецької області, яка знаходиться під контролем Збройних сил України та переховуватись від суду на тимчасово окупованій території, яка захоплена озброєними учасниками терористичної організації «ДНР»; продовжити кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ідеологічно переконаний в цілях вказаної терористичної організації тому перебування його на свободі на даний час є вкрай небезпечним. Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та проти миру, безпеки людства, та міжнародного правопорядку за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої. У зв`язку із зазначеним, продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 унеможливить запобігання вищевказаним ризикам. Крім того, просив визначити обвинуваченому заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала обвинуваченого, просила обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні питання про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до 15 років.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Згідно із ст. 29 Конституції та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права людини на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вимогами ст. 199 КПК України передбачено, що суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинен перевірити наявність ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та судового розгляду до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 21 грудня 2020 року. До вказаного часу судове провадження не може бути завершене.
Суд, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а саме, що він офіційно не працевлаштований, а тому знаходячись на волі може уникати прибуття до суду або продовжити вчинення кримінальних правопорушень, та враховуючи всі ризики, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та вимоги національного законодавства України, які встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм, дійшов висновку про необхідність застосувати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати 60 діб, тобто по 05 лютого 2021 року включно.
Розглядаючи клопотання обвинуваченого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, які виразилися в участі в терористичній організації, порушенні законів та звичаїв війни, чітким є переконання суду, що ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, підстав передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, для незастосування застави немає, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне визначити йому заставу. При визначенні розміру застави суд вважає обґрунтованим розмір застави визначений прокурором та вважає за необхідне встановити розмір застави, у розмірі, визначеному п.3 ч.5 ст.182 КПК України, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні - в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600,00 грн, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_4 застава у зазначених межах здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.
У разі внесення застави, обвинувачений зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до суду або прокурора, а також виконувати один або кілька покладених на нього обов`язків.
В разі невиконання обов`язків застава звертається в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 91,177, 182, 183, 331, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) діб, тобто з 23 жовтня 2020 року до 21 грудня 2020 року включно, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 438 КК України, якого утримувати в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти після внесення застави у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630 600 (шістсот тридцять шістсот) грн. 00 коп. на депозитний рахунок: Отримувач коштів: ТУ ДСА України в Донецькій області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26288796; Банк отримувача: ДКСУ, м.Київ; Рахунок отримувача: UA0011792.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 будуть покладені наступні обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;
2) не відлучатися з м. Маріуполя, Донецької області без дозволу прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
У разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього вищевказаних обов`язків, до нього буде застосований інший запобіжний захід, а застава звернута в дохід держави.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.
Повний текст ухвали проголошено 09 грудня 2020 року о 13 годині 10 хвилин.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1