Справа № 343/2587/19
Провадження № 11-кп/4808/197/20
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000183 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом 1-ої інстанції прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та зареєстровану в АДРЕСА_1 , жительку АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з моменту її фактичного затримання після набрання вироком законної сили та приведення вироку до виконання.

Задоволено цивільний позов. Стягнуто з ОСОБА_8 69638 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 44 копійки на користь Івано-Франківської обласної державної адміністрації - Обласної клінічної лікарні та 1038 (одну тисячу тридцять вісім) гривень 81 копійку на користь Долинської районної державної адміністрації КНП "Долинська багатопрофільна лікарня" витрат на лікування потерпілої ОСОБА_11 .

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілій.

Злочин вчинений при таких обставинах.

ОСОБА_8 31.03.2019 близько 17 години 49 хвилин, в денну пору доби, суху погоду, керуючи автомобілем марки «Honda Jazz", реєстраційний № НОМЕР_1 , рухалася ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига по вул. Одиниця с. Оболоння Долинського району Івано-Франківської області у напрямку м. Івано-Франківська. У салоні автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , яких вона підібрала у м Долині. Рухаючись ділянкою дороги, неподалік домогосподарства №92 по вул. Одиниця с. Оболоння Долинського району Івано-Франківської області, обвинувачена проявила неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого не справилась з керуванням автомобіля, виїхала за межі проїзної частини праворуч в кювет, де автомобіль перекинувся та здійснила зіткнення із огорожею вищевказаного домогосподарства.

При цьому ОСОБА_8 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. б, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;

п. 2.3. д, який зобов`язує не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4.- у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення ОСОБА_8 п.п.1.5.,2.3б,2.3д.,12.1,12,4 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир вищевказаного автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудного відділу хребта з переломом остистих відростків 1-7-го та дужок 4-6-го грудних хребців, компресійно-уламковим переломо-вивихом 5-6-го грудних хребців із звуженням просвіту хребетного стовпа, ушкодженням твердої мозкової оболонки, забоєм та розміжженням спинного мозку на даному рівні, яка ускладнилася явищами нижнього парапарезу, порушенням функції тазових органів, трофічними розладами, які відповідно до висновку експерта №30, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Не погодившись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_8 та прокурор Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 просила вирок Долинського районного суду від 24.01.2020 року в частині призначеного їй покарання скасувати. Постановити новий вирок, яким призначити їй покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, визначивши його в межах, передбачених у загальній частині КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки чи обрати їй інший вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вважає вирок суду незаконним та несправедливим з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі.

Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази, які пом`якшують її вину, характеризують її особу та не дав їм оцінки, що вплинуло на призначення занадто суворого покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Зазначає, що вину у вчиненому злочині визнала повністю як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, щиро у цьому покаялася, активно сприяла розкриттю злочину та ще на досудовому слідстві почала усувати заподіяну шкоду, надавши потерпілій матеріальну допомогу на загальну суму 58 900 грн. Більшу матеріальну допомогу не змогла надати, оскільки при збігу непередбачуваних тяжких сімейних обставин, у серпні 2019 року померли її дві бабусі, яких вона зі своїми батьками доглядали, оскільки батьки також хворі пенсіонери і вона одна дочка у батьків. Стверджує, що готова й надалі допомагати потерпілій у коштах на реабілітацію від отриманих травм, так як відчуває свою провину, проте важко буде це робити, якщо вона перебуватиме в місцях позбавлення волі.

Зазначає, що суд, призначаючи їй покарання у виді позбавлення волі, не навів мотивів чому вона не може виправитись без ізоляції від суспільства, і що інше покарання буде недостатнім для її виправлення. При цьому у висновку органу пробації вказано на низькі ризики вчинення нею повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, її виправлення можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Крім того, суд першої інстанції не врахував її стан здоров`я, оскільки вона також під час ДТП отримала травми і була доставлена в лікарню з діагнозом: «Струс головного мозку, закрита травма грудної клітки, забій шийного відділу хребта, забій лівого плечового суглобу». Також звертає увагу, що на даний час вона вагітна і знаходиться у Дрогобицькому міському пологовому будинку на збереженні у зв`язку із загрозою викидня. Ця вагітність є для неї довгоочікуваною, оскільки вона довго лікувалась, з метою її планування проводились оперативні втручання. Враховуючи її стан, вважає, що більш м`яке покарання буде достатнім для її виправлення.

Прокурор Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просив скасувати вирок Долинського районного суду від 24.01.2020 року стосовно ОСОБА_8 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляція державного обвинувача колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, просив вирок суду залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_14 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, однак подали заяви про те, що не можуть прибути в судові засідання, не заперечують проти проведення апеляційного розгляду без їхньої участі, а ухвалене рішення залишають на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин встановлених судом є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржуються.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону та призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, а саме те, що вона раніше не судима, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування потерпілій 58 900 грн моральної шкоди.

З врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 ч.1 ст.69 КК України і при призначенні їй покарання за ч.2 ст. 286 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин у вигляді двох років позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції взагалі не проаналізував наявності правових підстав для застосування положень ст.75 КК України та не вказав які обставини свідчать про неможливість звільнення обвинуваченої від основаного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, вирішуючи питання про можливість застосування ст.75 КК України, враховує, що обвинувачена вчинила злочин, який належить до категорії тяжких, внаслідок чого потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Однак, за формою вини вчинений злочин є необережним та характеризується тим, що обвинувачена проявила неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого не справилась з керуванням автомобіля.

При вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченої від основаного покарання з випробуванням, колегія суддів аналізує конкретні обставини справи та враховує зміст і обсяг допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху.

Враховуючи обставини злочину, його тяжкість, особу винної, обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, те, що з моменту вчинення злочину пройшов доволі тривалий час, протягом якого обвинувачена не вчинила нового злочину, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, а також наявність висновку органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченої без відбування покарання з випробуванням.

При визначенні обов`язків, які необхідно покласти на обвинувачену та тривалості іспитового строку, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачена ОСОБА_8 довела своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю два роки.

На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від основаного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2020 року з випробуванням, за умови, що протягом двох років іспитового строку вона не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5