Справа № 461/5958/20
Провадження № 1-кс/461/5078/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в кримінальному провадженні, -

в с т а н о в и в :
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з скаргою в якій просить визнати бездіяльність слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, щодо не розгляду клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0001243 від 31.03.2020, протиправною. В обґрунтування скарги зазначив, що слідчий не здійснив визначених КПК процесуальних дій про визнання або відмову у визнанні його потерпілим, тобто у відповідь на клопотання ОСОБА_4 повинен був винести вмотивовану постанову, якою визнати його потерпілим у кримінальному провадженні. Однак, слідчий не розглянув клопотання, надав лист-відповідь з тлумаченням положень статті 55 КПК України. Також, слідчий зазначив, що ОСОБА_4 не є потерпілим у кримінальному провадженні, але відповідної постанови з цього приводу не виніс. Вважає вказану бездіяльність незаконною.

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, скаргу підтримує, просить задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки, а тому відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

З матеріалів скарги вбачається, що Галицьким відділом поліції Головного управління національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001243 від 31.03.2020, за ознаками кримінально правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КПК України.

03.04.2020 року ОСОБА_4 звернувся в Галицький ВП ГУНП у Львівській області з метою отримання інформації щодо стану розслідування кримінального провадження за фактом смерті його родичів та подав клопотання про визнання його потерпілим.

В телефонному режимі ОСОБА_4 слідчим повідомлено, що ним було винесено постанову про закриття даного кримінального провадження.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 звертався зі скаргами до Львівської місцевої прокуратури №1. За результатами розгляду його скарги з Львівської місцевої прокуратури №1 надійшла відповідь, в якій зазначено, що постанову слідчого від 31.03.2020 року про закриття кримінального провадження було скасовано постановою процесуального прокурора.

02.07.2020 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до Галицького ВП з заявою про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

У відповідь на заяву листом від 15.07.2020 № І-1188/37/09-20, Галицький ВП ГУНП у Львівській області повідомив, що ОСОБА_4 не є стороною кримінального провадження, а його процесуальний статус свідок, а тому подане адвокатом ОСОБА_3 клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не може бути розглянутим.

20.07.2020 року, адвокат ОСОБА_3 , подав заяву про отримання копії постанови слідчого, в якій просив: скерувати на його адресу належним чином завірену копію процесуального документу щодо розгляду клопотання ОСОБА_4 від 03 квітня 2020 року про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0001243 від 31 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

27.07.2020 року, адвокат отримав лист Галицького ВП ГУ НП від 13.04.2020 №М-589/37/01-20, яким надана відповідь на клопотання ОСОБА_4 від 03 квітня 2020 року про визнання його потерпілим. У зазначеному листі слідчий зазначив, що ОСОБА_4 не є стороною даного кримінального провадження і його процесуальний статус свідок, а тому його клопотання, подане в СВ Галицького ВП не може бути розглянутим.

У відповідності до вимог ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

В частині 2 статті 55 КПК України зазначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно частини 6 статті 55 КПК України: якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.

Померла ОСОБА_5 була бабусею ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 був чоловіком мами ОСОБА_4 , тобто вітчимом для скаржника. Дані відомості підтверджуються доданими до скарги документами, що підтверджують родинні зв`язки, а саме: копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , копія свідоцтва про народження та копія паспорта громадянина України ОСОБА_7 , копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів йдеться, що визнання особи потерпілим у справі або відмова в цьому мають бути процесуально оформлені постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України: За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З системного аналізу вищезазначених норм чинного кримінального-процесуального закону можна зробити висновок, що у випадку відмови у визнанні особи потерпілою, обов`язком слідчого, прокурора спростувати вищевказане з наведенням очевидних та достатніх підстав, що підтверджується конкретними доказами.

Постанови про відмову в визнанні ОСОБА_4 потерпілим прийнято не було, а відповідь була надана у формі листа, який не скеровувався ОСОБА_4 , що не відповідає положенням КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України: рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Разом з тим, звертаю увагу заявника на те, що згідно ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду;

Відтак, слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати вказівки слідчому щодо вчинення конкретних слідчих дій. Такими повноваженнями наділений відповідно до норми ст. 36 КПК України прокурор, які слідчий зобов`язаний виконувати (ч.4 ст. 40 КПК).

З урахуванням викладеного, з огляду на передбачений кримінальним процесуальним законом обов`язок у триденний строк розглянути клопотання, та те що слідчим не постановлено вмотивованих постанов, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, в межах своїх повноважень може лише розглянути скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, в даному випадку на бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання та за результатами розгляду якої винести одну із ухвал, зокрема про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Даний перелік є вичерпним, а, відтак, оскільки слідчий суддя не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України.

Керуючись ст.ст. 115, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 задоволити частково.

Зобов`язати слідчого Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області розглянути по суті клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001243 від 31.03.2020, відповідно до вимог ст. ст. 110, 220 Кримінального процесуального Кодексу України та про прийняте рішення повідомити скаржника відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу України.

В решті скарги відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1