печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих поліції та прокуратури та зобов`язання уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві здійснити дії,

В С Т А Н О В И В :
19.10.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, зі змісту якої вбачається, що заявник просить слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві внести відомості до ЄРДР через невиконання поліцією судових рішень.

Системний аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернувся ОСОБА_2 до слідчого судді, не може бути предметом розгляду, та провадження не підлягає відкриттю з підстав, передбачених ст. 304 КПК України, з огляду на наступне.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2017 року у справі № 5-272кс(15), зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 у справі №671/463/15-к зазначає, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, ч.5 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Разом з цим, ст.214 КПК України передбачає, що передувати внесенню відомостей до ЄРДР мають певні дії, які є підставою для такого реагування уповноваженими особами, а саме: подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; самостійне виявлення уповноваженими особами з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Відповідно до ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII та «Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та організації особистого прийому громадян у центральному апараті Державного бюро розслідувань та його територіальних органах», затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 13.09.2019 № 258, для одержання заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, віднесені до підслідності Державного бюро розслідувань, створюється спеціальна телефонна лінія, а також забезпечується можливість подання таких заяв і повідомлень, у тому числі без зазначення прізвища, імені, по батькові (найменування) потерпілого або заявника, через офіційний веб-сайт Державного бюро розслідувань та засобами електронного зв`язку.

Усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Статтею 214 КПК України передбачено, що обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на дізнавача, слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття.

Відповідно до п.8 ч. 1 розділу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298, реєстраторами Реєстру є: прокурори, у тому числі керівники органів прокуратури; керівники органів досудового розслідування; керівники органів дізнання; слідчі органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень; дізнавачі підрозділів дізнання органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів Державного бюро розслідувань, а також уповноважені особи інших підрозділів зазначених органів, уповноважені в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків.

Тобто правом вносити відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно засад чинного КПК України, наділені імперативно лише дізнавач та/або слідчий та/або прокурор. При цьому до переліку осіб, наділених кримінально-процесуальним законом такою правомочністю, слідчий суддя не входить.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

З тексту скарги та долучених до неї документів не вбачається вчинення заявником обов`язкових дій у виді звернення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві з відповідною заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення, а є такою, якою ініціюється саме перед слідчим суддею зобов`язання уповноважених осіб розпочати досудове розслідування на підставі доводів, викладених у скарзі.

Таким чином, скарга ОСОБА_2 направлена на оскарження та зобов`язання вчинення дій, які не входять до переліку оскаржень дій чи бездіяльності, прямо передбаченою спеціальною нормою кримінального процесуального закону в силу порушення процедури ініціювання обов`язкових дій, невиконання яких в подальшому може бути оскаржена як бездіяльність у кримінальному провадженні в формі та спосіб, передбачений Главою 26 КПК України.

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, а також рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Крім того слідчий судді звертає увагу заявника на тому, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оскільки інші вимоги скарги стосуються обставин, вже встановлених слідчим суддею, та є похідними від них, керуючись ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, оскільки скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження слідчий суддя, суд неухильно додержуються вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їхніх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Керуючись ст.ст. 1-40, 214, 303, 305-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих поліції та прокуратури та зобов`язання уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві здійснити дії.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1