Номер провадження: 11-кп/813/1311/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р., в якому ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 року виправлено описку, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не одруженого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого:
- 23.04.2013 року, Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років;
- 17.05.2016 року, Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном, який вироком Одеського апеляційного суду від 23.07.2020 року в частині призначеного покарання скасований та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без застосування ст. 75 КК України;
- обвинуваченогоу вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, в якому ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 року виправлено описку, ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України та призначено йому наступне покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_7 залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання, тобто з 19 липня 2018 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого основного покарання, час його попереднього ув`язнення в період з 19.09.2017 року по 12.12.2017 року включно, та з 19.07.2018 року по 05.02.2020 року включно, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 09.05.2017 року приблизно о 23:00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №77/1 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі, побачив автомобіль марки ГАЗ 24, в кузові синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, він підійшов до вказаного автомобілю та побачив, що кришка капота закрита не щільно. Реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив кришку капота та таємно викрав акумуляторну батарею «Dominator» 75АМ в корпусі чорного кольору, вартістю 1500 гривень, з моторного відсіку автомобіля. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 втік, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд.
Крім того, 09.05.2017 року приблизно о 23:20 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №32 по вул. Марсельська в м. Одесі, побачив автомобіль марки «Renault Kangoo», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, він підійшов до вказаного автомобілю та побачив, що кришка капота закрита не щільно. Реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив кришку капота та таємно викрав акумуляторну батарею «Nano BATT» 60 АМ в корпусі чорного кольору, вартістю 1750 гривень, з моторного відсіку автомобіля. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 втік, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд.
Крім того, 19.07.2018 року, близько 04 години 50 хвилин ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленою особою, прибули до прибудинкової території, яка знаходиться за адресою: м. Одеса вул. Семена Палія, буд. №111 та визначили об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось в середині автомобіля марки «SUBARU» модель «Forester», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 ».
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистої наживи, ОСОБА_7 діючи спільно із невстановленою слідством особою 19.07.2018 року, близько 04 години 50 хвилин, підійшли до належного потерпілому ОСОБА_8 автомобілю марки «SUBARU» модель «Forester», державний реєстраційний номер, якого « НОМЕР_3 », де шляхом розбиття скла багажного відділення вказаного автомобіля, таємно викрали майно належне останньому, а саме спортивну пневматичну гвинтівку марки «Stels»-X № 00356, вартість 47000 гривень, яка містилась в спеціальному полімерному ящику-футляру, для її носіння та зберігання, вартістю 10000 гривень, лазерний цілевказівнник вартістю 14000 гривень, набої у кількості 20 упаковок загальною вартістю 7800 гривень, оптичний приціл вартістю 12000 гривень, пристрій для зниження шуму (глушник) 2500 гривень, кейс «Plano» 6 500 гривень та металошукач марки «Minelab», модель Х-500, вартістю 53000 гривень, чим спричинив останньому матеріальний збиток на загальну суму 152800 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 спільно з невстановленою слідством особою залишили місце вчинення ними кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції надто суворим, оскільки він проявив щире каяття, здійснив допомогу органам слідства, а також має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому більш м`яке покарання шляхом зменшення строку позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 09.12.2019 р. (а.п.98-99), суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 надав покази у суді першої інстанції, в яких пояснив обставини вчинених ним злочинів, які відповідають встановленим судом фактичним обставинам.
Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдало значної шкоди потерпілому, вчинена повторно за попередньою змовою з групою осіб.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 злочинів, даних про його особу, а саме, що ОСОБА_7 раніше судимий, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої збоку ОСОБА_7 існує висока ймовірність вчинення повторного злочину та інших обставин справи, які на думку суду свідчить про те, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого в скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання винуватості. Також судом враховано заяву потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які не мають до обвинуваченого претензій матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Доводи обвинуваченого, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини жодними доказами не підтверджено та матеріали кримінального провадження не містять.
Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, а призначення більш м`якого покарання шляхом зменшення строку позбавлення волі у даному випадку є недоцільним.
Порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарги обвинуваченого не встановлено.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку в частині призначенні покарання відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р., в якому ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.02.2020 року виправлено описку, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4