233 Справа № 233/4471/20
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
підготовчого судового засідання
15 січня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
перекладача ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2020 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, враховуючи, що угоди відповідно до ст.ст. 468-469 КПК України не укладалось, підстав для закриття провадження не вбачається, підстав для повернення провадження прокурору для продовження досудового розслідування немає, підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.
Враховуючи викладене в сукупності, оскільки підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України не встановлені, суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження, вважає за можливе призначити матеріали даного кримінального провадження до судового розгляду.
Проти відкритого судового розгляду провадження учасники судового розгляду не заперечували. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.
Згідно ч. 5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , є нетяжким злочином, тому, враховуючи відсутність обставин, зазначених у ч. 4 ст. 314-1 КПК України, необхідно доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.
У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 січня 2021 року включно.
Крім того, на час перебування вказаного кримінального провадження у суді не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу не зникли та продовжують існувати.
Обвинуваченому слід продовжити дію запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам. Також слід врахувати, що зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, який ніде офіційно не працює, неодружений; за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, перебуває на обліку у протитуберкульозному диспансері, прокурор підтримав клопотання, просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо клопотання прокурора, просив обрати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисника, надав суду медичну довідку щодо наявності захворювання у вигляді туберкульозу.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором письмове клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Судом достовірно встановлено, що ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
13 січня 2021 року ОСОБА_6 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не завершено.
Під час судового розгляду судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, зазначеним у клопотанні.
Прокурором доведено, що підставами вважати, що в кримінальному проваджені існують ризики, передбачені у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування, оскільки він не має стійких соціальних зв`язків, не працює, неодружений, постійного місця проживання не має.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що останній, будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення у тому числі умисних, корисливих, тяжких злочинів, після засудження за попередньою судимістю 16.10.2019 та направлення до суду відносно нього обвинувального акту за ч.2 ст. 309 КК України по якому рішення не прийнято, на шлях виправлення не став та через короткий проміжок часу знов обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого, нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що свідчить про те, що він схильний до продовження злочинної діяльності та може вчинити інші кримінальні правопорушення.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , його можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення на думку суду, є підставою для обрання ОСОБА_6 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
При цьому, наявність захворювання у ОСОБА_6 та те, що він знаходиться на лікуванні в санчастині в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» не може бути безумовною підставою для не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це не спростовує висновки про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії передбачені ст. 177 КПК України, та є обґрунтовані, достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені вказаною статтею, на які вказує прокурор.
Згідно розділу 10 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14червня 2019року №1769/5 - Відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина. Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
З огляду на викладене застосування запобіжного заходу не позбавляє обвинуваченого можливості отримувати своєчасну медичну допомогу.
Вищезазначені ризики виправдовують обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд на теперішній час не встановив.
При цьому суд вважає, що застосування даного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання (не одружений, не працює, постійного місця проживання не має); майновий стан обвинуваченого, який не працює, офіційного заробітку не має; враховуючи наявність підстав, передбачених пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, та що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою запобігання останнім переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 , не даючи оцінки доказам, враховуючи, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведені всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 182 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож, згідно з п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України слід призначити заставу у розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 22 700 грн., поклавши на ОСОБА_6 певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.
Прокурором було заявлено клопотання про об`єднання матеріалів вищезазначеного кримінального провадження із кримінальним провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у справі № 233/3015/20.
Учасники підготовчого судового засідання не заперечували щодо клопотання прокурора та об`єднання вищезазначених матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Згідно з ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть об`єднуватись матеріали щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.
Інших клопотань сторонами кримінального провадження не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 182-183, 314-317, 334, 372 КПК України, суд, -
Доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації, а саме Костянтинівському міськрайонному відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого: ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Власівка, Краснодонського району, Луганської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання (який тримається під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)»).
Клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Власівка, Краснодонського району, Луганської області задовольнити.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Власівка, Краснодонського району, Луганської області, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, строком на 60 днів по 15 березня 2021 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_6 тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 10 (десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень.
У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язок прибувати на виклики до суду із встановленою періодичністю; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілим та іншими особами, причетними до даного кримінального правопорушення; не вчиняти інших правопорушень.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження негайно після її оголошення.
В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, захисника, перекладача, обвинуваченого.
Клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_3 про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень задовольнити.
На ухвалу суду, в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_1