Справа №577/3497/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/146/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/3497/19 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2020, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 (із змінами та доповненнями) просить скасувати вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_10 засудженим до покарання: за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч. 1 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 8 місяців. Зарахувати в строк покарання частково відбуте покарання за вироком від 27.11.2019 згідно ч. 1 ст. 72 КК, а також час попереднього ув`язнення з 24.07.2019 до 12.12.2019 та з 24.12.2019 до набрання вироком законної сили згідно ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015). Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що суд першої інстанції безпідставно послався на необхідність зарахування покарання у виді 6 місяців арешту за вироком від 27.11.2019;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, оскільки судом першої інстанції недостатньо враховано, що ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, позитивно характеризується, має молодий вік, у повному обсязі визнав цивільні позови.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2020 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 8 місяців, а також зараховано відбуте покарання за вироком від 27.11.2019 у виді 6 місяців арешту згідно ч. 1 ст. 72 КК. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 24.07.2019. Зараховано в строк покарання час попереднього ув`язнення з 24.07.2019 відповідно ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015), та 6 місяців арешту, відбутого за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019 відповідно ч. 1 ст. 72 КК. Стягнуто на користь ОСОБА_12 1000 грн матеріальної шкоди та 500 грн моральної шкоди, ОСОБА_13 1700 грн матеріальної шкоди, а також на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 26886 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_10 23.07.2016 близько 22:00 проникнув у середину церкви ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумської єпархії УПЦ у Сумській області, м. Буринь, вул. Садова, 3, звідки таємно викрав майно на загальну суму 6494 грн. 20.06.2019 близько 13:30 ОСОБА_10 проник на територію подвір`я буд. АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 1042 грн. 23.05.2019 близько 03:30 ОСОБА_10 , слідуючи потягом Костянтинівка - Київ, в який здійснив посадку 22.05.2019 о 23:19, повторно, таємно викрав належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 1746 грн. 30.05.2019 близько 15:00 ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні магазину «Універмаг», що розташований за адресою: м. Буринь, пл. Першотравнева, 1, повторно, таємно викрав з жіночої сумки належні ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 340 грн. 20.07.2019 близько 20:00 ОСОБА_10 , знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_3 , проник до середини автомобіля ВАЗ 21099, звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_16 майно на загальну суму 748,40 грн. 21.07.2019 близько 14:30 ОСОБА_10 , перебуваючи на залізничному вокзалі «Путивль» у м. Буринь Сумської області на пл. Привокзальній, повторно, таємно викрав із господарської сумки ОСОБА_17 жіночий гаманець з грошовими коштами у сумі 244 грн. 22.07.2019 близько 23:00 ОСОБА_10 , знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_4 , проник до автомобіля Renault Kangoo, звідки повторно, таємно викрав належне ОСОБА_18 майно на загальну суму 304,97 грн. 29.05.2019 близько 19:00 ОСОБА_10 , перебуваючи на залізничному вокзалі в м. Конотоп Сумської області, повторно, таємно викрав з жіночої сумки ОСОБА_13 гаманець з грошовими коштами в сумі 1700 грн. 25.03.2019 в денний час ОСОБА_10 , перебуваючи на залізничному вокзалі в смт Славгород Синельниківського району Дніпропетровської області, знайшов посвідчення № НОМЕР_1 , видане 14.05.1997 в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_19 , 1939 р. н., що видається і посвідчується уповноваженою на те установою, надає права і звільняє від обов`язків. У подальшому, на початку травня 2019 р. у денний час, перебуваючи у м. Конотоп, ОСОБА_10 власноручно підробив вказане пенсійне посвідчення: видалив попередню фотокартку власника, вклеїв свою фотокартку, домалював частину печатки та вніс зміни до тексту граф у пенсійному посвідченні, а саме: у графі «По батькові», «Пенсія призначення за віком», «із заробітку 96,37», «в загальній сумі 74 гривні 79 копійок», «посвідчення видано 14.05.1997 року». 06.06.2019 близько 08:45 ОСОБА_10 у приміщенні приміського вокзалу ст. Конотоп у м. Конотопі по вул. Свободи, 23, пред`явив касиру завідомо підроблене ним пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 та придбав безкоштовний проїзний квиток для проїзду в електропоїзді.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, просили пом`якшити призначене покарання, а також заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах прокурора та захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_10 покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів (один з яких є тяжким злочином), особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, перебуває на обліку у психіатра, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, обставини які обтяжують (рецидив злочинів) та пом`якшують (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів) покарання, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання саме у виді обмеження волі за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК, і позбавлення волі за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК у межах санкцій цих статей, а остаточне покарання за сукупністю злочинів (ч. 1, 4 ст. 70 КК) із застосуванням принципу повного складання призначених покарань, що відповідає меті покарання, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості і кількості вчинених злочинів та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю, кількістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненим порушенням, то вид і розмір призначеного ОСОБА_10 остаточного покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_10 визнав свою вину, цивільні позови та має молодий вік не заслуговують на увагу, оскільки самі по собі ці обставини істотно не впливають на визначення виду і розміру покарання та повинні враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами провадження, з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, зарахувавши ОСОБА_10 в строк покарання повністю відбуте покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки на підставі ч. 4 ст. 70 КК у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується лише те покарання, яке реально відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.

Так, починаючи з 24.07.2019 і до цього часу ОСОБА_10 перебуває в слідчому ізоляторі на підставі застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання від вартою у цьому кримінальному провадженні, незважаючи на ухвалення вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019, до відбування покарання за яким ОСОБА_10 так і не приступив, та до 24.07.2019 не був попередньо ув`язненим за вироком від 27.11.2019, тому відсутні підстави для зарахування покарання згідно цього вироку у зв`язку з тим, що обвинувачений так і не почав його відбувати.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту) є підставою для зміни судового рішення в апеляційній інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому доводи апеляційної скарги про ухвалення нового вироку задоволенню не підлягають, оскільки відсутні передбачені у ч. 1 ст. 420 КК правові підстави для цього, перелік яких є вичерпним (зокрема відсутні підстави для застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідність застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; скасування неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання), тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2020 відносно ОСОБА_20 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_20 вважати засудженим за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком три роки два місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, призначених за вироками Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019 та 07.05.2020, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком три роки вісім місяців.

Зарахувати ОСОБА_21 у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015) час попереднього ув`язнення з 24.07.2019 до 25.01.2021 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2020 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4