ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1534/20 Справа № 202/3043/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року у кримінальному провадженні № 0000025 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, громадянки України, не працюючої, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
за участю секретаря ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_5
підозрюваної ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року частково задоволено клопотання старшого слідчого та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 31 грудня 2020 року включно з визначенням застави в розмірі 230 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 483 460 гривень.
Слідчим суддею була встановлена обґрунтованість та доведеність ризику переховування підозрюваної ОСОБА_6 від органів досудового розслідування.
В апеляції:
- захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що ризик переховування не може оцінюватись виключно на підставі суворості призначеного покарання. Вказав, що розмір альтернативного заходу є занадто великим та таким, що встановлений з порушенням ч. 5 ст. 182 КПК України. Зазначив, що судом упереджено та необґрунтовано взято до уваги факт відсутності працевлаштування ОСОБА_6 , як доказу того, що остання буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Заслухавши підозрювану та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваної під вартою.
При продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя врахував також, що остання раніше не судима та має постійне місце проживання, на що в апеляції посилається і захисник.

Проте, встановлено, що визначені ризики доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 не працює, не має офіційного джерела доходу, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому, на даний час продовжує існувати ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваної ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Колегія суддів також погоджується з висновком слідчого судді, щодо необхідності визначення ОСОБА_6 застави в розмірі 230 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 483 460 гривень, оскільки остання підозрюється у вчинення тяжкого злочину, та застава в меншому в розмірі не здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
Що стосується доводів апеляції захисника про непомірність встановленого розміру застави щодо ОСОБА_6 , то сам по собі факт невикористання визначеного підозрюваній альтернативного запобіжного заходу і несплата цієї застави, не є досить переконливим для зменшення її розміру. Інших даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів на даному етапі кримінального провадження не знаходить. Визначений слідчим суддею розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами ч. 4 та ч. 5 ст. 182 КПК України.
Посилання захисника на те, що судом упереджено та необґрунтовано взято до уваги факт відсутності працевлаштування ОСОБА_6 , як доказу того, що остання буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не є обґрунтованим, оскільки доказів працевлаштування підозрюваної ОСОБА_6 стороною захисту надано не було, та при апеляційному перегляді не встановлено.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваної ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4