Справа № 573/719/20
Номер провадження 1-кп/573/17/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 06 березня 2020 року за №0000158, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Улянівка Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого за цивільно-правовим договором у ФОП ОСОБА_25 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.29.03.2007 Суворовським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2.16.04.2008 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці;

3.06.11.2017 Коломийським міським судом Івано-Франківської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений з виправної колонії по відбуттю покарання 14.12.2018, судимості не зняті і не погашені

-за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Івано-Франківськ, зі спеціальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1.26.04.2007 Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2.08.12.2008 Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

3.16.04.2013 Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці;

4.21.04.2017 Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, покарання не відбуте, судимості не зняті і не погашені

- за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:
І. 06 березня 2020 року, у період часу з 10:00 до 18:30 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою викрадення чужого майна прибули до квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли до зазначеної вище квартири шляхом підбору ключа до вхідних дверей та таємно викрали ноутбук марки «Asus X540SC-XX037D вартістю 4367 грн.

З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

Окрім того, 10 березня 2020 року, у період часу з 10:00 до 11:45 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою викрадення чужого майна прибули до квартири АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли до зазначеної вище квартири шляхом підбору ключа до вхідних дверей та таємно викрали ланцюжок із золота 583 проби вагою 7 г вартістю 9821 грн 48 коп.; підвіску у виді ікони із зображенням Божої матері із золота 583 проби вагою 1 г вартістю 1403 грн 07 коп.; каблучку жіночу із золота 583 проби вагою 5 г вартістю 6839 грн 86 коп.; підвіску жіночу зі срібла 925 проби вагою 1 г вартістю 130 грн 79 коп.; каблучку жіночу зі срібла 925 проби вагою 2 г вартістю 236 грн 61 коп.; 20 білоруських рублів вартістю, згідно з офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2020, 222 грн 56 коп.; 102 монети Російської Федерації номіналом 10 рублів кожна загальною вартістю, згідно з офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2020, 372 грн 61 коп.

Загальна сума викраденого майна у ОСОБА_4 становить 19026 грн 98 коп.

З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розуміли їх суспільну небезпечність, усвідомлювали можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажали їх настання, тобто діяли з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість не визнав повністю, суду пояснив, що до крадіжок, у вчиненні яких їх з ОСОБА_8 звинувачують, не причетний. Дійсно приїжджав у березні 2020 року до м. Білопілля, але дат приїздів не пам`ятає. З м. Івано-Франківськ приїхав до м. Суми 8 березня щоб привітати свою матір. 12.03.2020 зранку їхали з с. Улянівки до м. Суми і їх незаконно затримали на в`їзді до м. Суми працівники поліції, які обшукали автомобіль, затримали їх і доправили спочатку до Сумського РВП, а тоді привезли до Білопільського ВП. З ранку і до затримання вони постійно були під наглядом поліції. У них забрали ключі від квартири, яку їм здавала ОСОБА_17 , і підкинули у квартиру речі, що були знайдені під час обшуку. З моменту приїзду у Сумську область і до затримання були постійно разом з ОСОБА_8 за виключенням тих моментів, коли він у своїх особистих справах від`їжджав із квартири.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість не визнав повністю, суду пояснив, що у м. Івано-Франківськ познайомився з ОСОБА_7 . У березні 2020 року на запрошення останнього приїхав у гості в Сумську область. Особисто він місцевості тут не знає, кудись їздили з ОСОБА_7 , але куди саме сказати не може. Де був 06 та 10 березня 2020 року не пам`ятає, але ніяких крадіжок у ці дні вони з ОСОБА_7 не вчиняли. 08 березня, здається, їздили вітати матір ОСОБА_26 . 12.03.2020 мабуть їхали від матері ОСОБА_26 , коли їх незаконно зупинили поліцейські та обшукали їхній автомобіль. Ключі від квартири, яку вони винаймали у м. Суми з ОСОБА_7 , у нього забрали при незаконному затриманні працівники поліції. Вони ж підкинули у цю квартиру речі, що належать потерпілій ОСОБА_4 , відмички. З моменту приїзду у Сумську область і до затримання він на автомобілі один нікуди не їздив, у нього і прав на керування немає. ОСОБА_7 бувало відлучався, але не надовго.

Незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченими, факт вчинення ними зазначених кримінальних правопорушень підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 .

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 10.03.2020 близько 10 год. разом із сусідкою ОСОБА_27 пішла у магазин. Повернулася додому приблизно через 1,5 години. Коли підійшла до дверей своєї квартири, то побачила, що вони відчинені, хоча точно пам`ятала, що закривала їх на один замок. Спочатку подумала, що син прийшов, але його не було. Вона зайшла у квартиру і побачила, що штора у спальні відсунута у бік, дверцята у шафі відчинені. Перевірила і з`ясувала, що пропали золото, срібло, білоруські гроші та монети, тому викликала поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції і почали проводити огляд квартири. Працювали також криміналісти, собака довела за будинок у поле. Слідчий це все описав. У неї викрали дорогий золотий ланцюжок з ладанкою 583 проби, придбані у 2008 році, на ладанці зображена Матір Божа, великий золотий перстень, придбаний у 1986 році, підвіску зі срібла з бурштином, перстень зі срібла з каменем із бірюзи, 20 білоруських рублів однією купюрою, що дуже схожа на євро. Окрім того, у неї викрали 110 чи 102 російські монети, точну кількість вже не пам`ятає, які вона зібрала, коли жила у м. Білгород Російської Федерації. Через день після крадіжки ОСОБА_4 вийшла у двір і двірник ОСОБА_24 їй розповіла, що коли вона вийшла у магазин, то двоє незнайомих чоловіків, одягнуті у все чорне, один вищий на зірст, інший нижче, вийшли з під`їзду, де проживає ОСОБА_4 . Але ОСОБА_24 сказала, що боїться злочинців і просила про неї не розповідати. Потерпіла вважає, що до неї прийшли по наводці, бо у їхньому будинку 40 квартир, мешкають там люди багаті, але чомусь прийшли до неї, звичайної пенсіонерки. Коли працівники поліції показали знайдені монети та 20 білоруських рублів однією купюрою, то вона їх впізнала. Гроші були передані на зберігання їй.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 06.03.2020 із старшим сином, близько 10:15 10:30 год., пішли до її батьків. У квартирі ніхто не залишився. Близько 19 год. старший син повернувся і побачив, що вхідні двері у квартиру відкриті. Син зателефонував їй. Вона йому сказала, щоб зателефонував середньому сину і запитав чи він не залишив квартиру незамкнутою. Коли з`ясувалося, що середній син не причетний до цього, то вона зателефонувала у поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції і стали проводити огляд. З квартири викрали лише ноутбук. По документам власником квартири є її матір ОСОБА_28 , але батьки цю квартиру купували для неї і у ній вона мешкає з 2004 року.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона мешкає у четвертому під`їзді багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 . У її квартирі встановлені камери відеоспостереження, які фіксують обстановку направо і наліво у дворі будинку. Коли у сусідньому будинку АДРЕСА_6 сталася крадіжка, то вона передивилася відео і побачила, що із сусіднього під`їзду їхнього будинку вийшло два незнайомих чоловіка. Як вони заходили у під`їзд на відео запису немає. У їхньому та сусідньому будинках мешкають фактично одні пенсіонери, а тому чужі люди у дворі зразу звертають на себе увагу. Вона записала копію з відео на флешку, а потім на диск, який передала слідчому ОСОБА_23 на її прохання. Диск вона передала без будь-яких паперів і не під час допиту.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що працює оперуповноваженим УКР ГУНП в Сумській області. 12.03.2020 від керівництва отримав вказівку прийняти участь у обшуку. Йому відомо, що було доручення слідчого на участь у проведенні обшуку співробітників УКР. Але особисто він його не бачив. Також йому було відомо, що осіб, причетних до злочинів, затримали зранку. На затриманні присутній він не був, про це йому повідомив начальник УКР ОСОБА_29 . Обшук необхідно було провести у квартирі, яку орендували злочинці. Адресу квартири дізналися оперативним шляхом. Зі слідчим ОСОБА_20 у цей день зустрівся в ГУНП. Тому у другій половині дня він спільно з оперуповноваженим УКР ОСОБА_16 , слідчим ОСОБА_20 , понятими і власницею квартири близько 16 год. приймав участь у обшуку квартири АДРЕСА_7 , яку орендували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Коли вони прибули до квартири, то біля дверей тамбура знаходився працівник поліції ОСОБА_30 , який охороняв вхід до квартири до обшуку. Ключі від квартири дала сама власниця, прізвище якої свідок не пам`ятає. Кому саме вона їх дала він теж не пам`ятає. За дорученням слідчого під час обшуку він знімав обставини його проведення на відео. У квартирі під час обшуку знайдені відмички, російські монети, грошові кошти у сумі близько 10 тис. грн, якісь білоруські гроші. Зауважень з приводу обшуку ніхто не висловлював. 12.03.2020 у цій квартирі він був перший раз. ОСОБА_7 на той час не знав, а ОСОБА_8 знав, бо раніше доставляв його до відділення поліції по вул. Першотравневій в м. Суми для перевірки на причетність до злочинів.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що працює заступником начальника оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Сумській області. Не пам`ятає дату, коли прибув до м. Білопілля з метою надання допомоги Білопільському ВП за вказівкою керівництва ГУНП в Сумській області. Також залучалися з колегами до обшуку. Про залучення їх до обшуку було доручення слідчого у кримінальному провадженні, яке він бачив особисто. У якому саме провадженні сказати зараз не може, бо не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу і за цей період часу він приймав участь у багатьох обшуках. Зміст доручення він також не пам`ятає, але по ньому їх залучали саме для проведення обшуку. Він, ОСОБА_14 та слідчий направилися на обшук на АДРЕСА_8 . Прибули на місце обшуку ближче до вечірнього часу, де біля квартири перебував працівник поліції. Господарка квартири ОСОБА_17 позвала понятих. Раніше до обшуку у цій квартирі він ніколи не бував, у день обшуку до його проведення ніхто з них, тобто він, ОСОБА_14 чи слідчий, до квартири не проникали. Двері до квартири відкрила власниця своїми ключами. У нього ключів не було і він їх ОСОБА_17 не давав. За усною вказівкою слідчого ОСОБА_14 вів зйомку обшуку на відео, ОСОБА_16 під керівництвом слідчого відкривав шафи та переглядав інші предмети. А слідчий у цей час переглядав знайдені речі, пакував їх, писав протокол. У квартирі у металевих коробках були знайдені російські монети. Що на них було зображено не пам`ятає. Під час обшуку були присутні поняті. ОСОБА_17 про ключі та про перебування у цей день у квартирі сторонніх осіб нічого не говорила.

Також ОСОБА_16 зазначив, що знав про затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_31 вранці на в`їзді до м. Суми, а тому поїхав на місце їх затримання. Але участі у процесуальній дії він не приймав, просто стояв на певній відстані поряд зі своїм автомобілем. Затримали останніх за вчинення злочинів, про це була оперативна інформація. Хто проводив обшук автомобіля, на якому рухалися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не пам`ятає. Ключів від квартири у ОСОБА_8 не бачив.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що працює оперуповноваженим Сумського РВП. Точно не пам`ятає коли, десь півроку назад він перебував на роботі. Хтось із керівництва йому повідомив, що затримали двох осіб, які мешкають у квартирі, і дав команду йому їхати за адресою: АДРЕСА_8 з метою забезпечення охорони цієї квартири щоб ніхто туди не зайшов і нічого не виніс. Про кримінальне провадження, злочинців нічого не знав. Прибув він до цього будинку десь в обідню пору, приблизно о 12 год, можливо і пізніше, піднявся, здається, на 10 поверх, де став біля тамбуру тієї квартири, яку потрібно було охороняти, щоб ніхто із сторонніх туди не зайшов. За час його перебування з тамбуру виходила жінка високого зросту, яка сказала, що вона тут живе. Назад вона повернулася швидко, мабуть ходила у магазин. Простояв він десь з годину, коли прийшла додому якась дівчина і він попросив у неї стілець. Вона його прохання виконала, винесла стілець і він сидів на ньому під тамбуром. За весь час його перебування він нікуди не відлучався, до цього тамбуру ніхто не заходив і не виходив. Перебував він там приблизно до 16 год. і пішов тоді, коли до квартири прибули з обшуком, участі у якому не приймав. З прибувших пам`ятає лище ОСОБА_14 , слідчий був чужий.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що навесні працював слідчим Білопільського ВП і був включений до групи слідчих у кримінальному провадженні по крадіжці з будинку. Йому було доручено провести невідкладний обшук у квартирі у м. Суми, яку знімали злочинці. На обшук спільно з ним прибули працівники УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які були залучені для обшуку у порядку ст. 40 КПК згідно з дорученням слідчого ОСОБА_23 . На той час йому було відомо, що затримані особи за підозрою у вчиненні крадіжок, але хто саме ще не знав. Також йому повідомили, що затримані знімали квартиру у м. Суми і господарка цієї квартири живе поруч. Коли вони прибули на обшук, то перед тамбуром квартири, яку необхідно було обшукати, знаходився працівник поліції. Квартиру відкрила ключами сама господарка. Ні він, ні будь-хто інший у його присутності їй ключі від квартири не передавав. До квартири першою зайшла сама господарка, яка не була здивована обшуком. Також вона ніяких зауважень за весь час не висловлювала, нічого не говорила про те, що до квартири хтось заходив. Так як він одночасно оглядати приміщення, вилучати речі та писати протокол не міг, тому розподілив обов`язки і дав вказівку ОСОБА_14 знімати обшук на відео, а ОСОБА_16 - перевіряти шухляди та речі. Під час обшуку були знайдені та вилучені монети російські, 20 білоруських рублів, відмички. Всі речі були упаковані та опечатані. Обшук проводився у присутності понятих, обставини його проведення знімалися на відео.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що точної дати не пам`ятає, але це було до введення карантину у березні 2020 року. Десь після 13 год. вона прийшла з роботи. Біля сусідського тамбуру побачила чоловіка, якому винесла стілець. Через деякий час її покликала сусідка ОСОБА_32 побути присутньою під час обшуку у її квартирі АДРЕСА_9 . Коли вона прийшла, то побачила у коридорі сусідку, поліцейських. Другою понятою була жінка з 13 поверху їх будинку. Хто відчиняв квартиру вона не пам`ятає. У квартиру власниця зайшла першою, потім за нею ще хтось і тоді зайшла ОСОБА_21 . Також не пам`ятає, щоб ОСОБА_33 давали ключі від квартири. Про те, що хтось інший у цей день заходив у квартиру ОСОБА_34 , їй нічого не відомо, сусідка під час обшуку не говорила про це. Про те, що їй дали ключі, вона теж їй не говорила. Лариса лише зазначила, що такі гарні хлопці і не думала, що так станеться. Був момент коли свідок під час обшуку відлучилася на деякий час. Але у її присутності у квартирі знайшли монети, їх кількість та що на них зображено вона не пам`ятає, якусь купюру іноземної валюти теж знайшли, українські гроші, візитки, папірці якісь. Незважаючи на те, що вона відлучалася, але усі виявлені під час обшуку предмети вона бачила як їх знайшли і бачила, що упаковані були саме ці речі.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що на обшук її покликала господарка квартири близько 17:00 год. Коли саме це було вона не пам`ятає, може сказати, що у 2020 році. Обшук проводився у квартирі на один поверх нижче або вище від поверху, на якому живе вона, але точно не пам`ятає. Квартира розташована у будинку АДРЕСА_8 . Обшук проводився у квартирі, яку власниця здавала. Коли вона прийшла на обшук, то там була вже ОСОБА_21 , поліцейські, господарка. Спочатку їм зачитали права, а потім почався обшук. Хто відкривав квартиру і хто зайшов перший вона не пам`ятає. Свідок не бачила щоб господарці хтось передавав ключі. Вона пам`ятає, що під час обшуку знайшли гроші, відмички у коридорі квартири, знайшли ще мобільний телефон. Вона постійно була під час обшуку, лише був момент, коли їй потрібно було терміново відлучитися. Але російські монети, ще якісь гроші та відмички були знайдені у її присутності, пакувалися знайдені під час обшуку речі теж у її присутності. Поліцейські навіть усі монети переписали. Усі присутні підписали протокол. Все, що було написано у ньому і що було вилучена та упаковано, співпадало. Під час обшуку господарка не говорила про те, що до квартири хтось проникав, також вона ніяких зауважень з приводу обшуку не висловлювала. Лише говорила, що вважала їх гарними хлопцями.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає у квартирі по АДРЕСА_10 . Їй було відомо про крадіжку майна з квартири ОСОБА_5 , яка мешкає у сусідньому з нею багатоквартирному будинку. Коли вона дізналася про цю крадіжку, то згадала, що 06.03.2020, близько 14-15 год., вона відкрила двері своєї квартири і побачила парубка у темній шапці та куртці, який запитав у неї чи заказувала вона ручки для вікон. Вона сказала, що ні і парубок пішов собі. 06 чи 07 березня 2020 року, точно не пам`ятає, по квартирах ходили поліцейські і розпитували про крадіжку і до неї прийшла жінка з поліції, якій вона повідомила про вказаного парубка.

У залі судового засідання свідок ОСОБА_15 вказала на обвинуваченого ОСОБА_7 як на того парубка, що 06.03.2020 пропонував придбати ручки для вікон. Стосовно ОСОБА_8 вказала, що до неї він не приходив і його вона не впізнавала під час досудового розслідування.

Отже, 06.03.2020, коли була вчинена крадіжка з квартири потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_7 дійсно перебував у м. Білопілля і знаходився у багатоквартирному будинку, що розташований поряд з багатоквартирним будинком, у якому розташована квартира потерпілої ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що працює у Білопільській міській раді. Працівників міської ради доволі часто працівники поліції запрошують бути понятими при слідчих діях. Весною 2020 року ближче до вечора, точно часу не пам`ятає, він був запрошений як понятий прийняти участь під час обшуку затриманої особи. При ньому обшукували ОСОБА_7 і вилучили у нього одяг та взуття.

Отже, вказаний свідок підтвердив, що у ОСОБА_7 дійсно було вилучено взуття, яке у подальшому експертом порівнювалося зі слідами взуття, що було залишено у квартирах потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_24 суду пояснила, що працює двірником КП «Білопільський Житловик». Вона прибирає двір у багатоквартирному будинку АДРЕСА_6 . Дату назвати не може, бо не пам`ятає, але це було у день крадіжки з квартири ОСОБА_4 і вона зранку прибирала у дворі. ОСОБА_4 пішла кудись. Через деякий час ОСОБА_24 побачила, що ОСОБА_4 повернулася і стоїть розмовляє у дворі сусіднього будинку АДРЕСА_5 . У цей час з під`їзду, у якому мешкає потерпіла, вийшло два незнайомих молодих чоловіка. Як вони туди заходили вона не бачила. Поводили вони себе спокійно. Точно їх описати не може, один вищий на зріст, інший менший, одягнуті були у темний одяг, але конкретно описати одяг не може, також не пам`ятає чи були у них головні убори. У одного з них у руках була якась чорна папка. Вона звернула увагу на чоловіків, бо вони були їй незнайомі, а вона візуально усіх мешканців цього будинку знає в обличчя.

Також винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у заволодінні майном ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджується такими письмовими доказами.

Як вбачається з протоколу від 06.03.2020, у цей день о 19:10 год від потерпілої ОСОБА_5 слідчим ОСОБА_35 прийнята усна заява про викрадення 06.03.2020 ноутбука з квартири, у якій вона проживає зі своєю сім`єю, у період часу з 10 до 18:30 год. (том 2 а. п. 4).

Відповідно до письмової згоди ОСОБА_5 від 06.03.2020 працівниками поліції проведений огляд місця події квартири АДРЕСА_3 , у якій мешкає ОСОБА_5 , звідки було викрадено ноутбук, за наслідками якого складений протокол огляду місця події з фототаблицею. Під час огляду був виявлений та вилучений слід взуття (том 2 а. п. 5-9, 11-16).

Сторона захисту зазначила, що вказаний протокол огляду місця події з додатками є недопустимими доказами, оскільки дозвіл на огляд квартири надала ОСОБА_5 , яка не є власником квартири.

Як пояснила ОСОБА_5 , власницею квартири є її матір ОСОБА_28 , яка у квартирі не проживає. Сама ж ОСОБА_5 проживає у ній з 2004 року спільно із своєю сім`єю.

Отже, ОСОБА_5 на законних підставах користується вказаною квартирою, а тому надання нею як користувачем дозволу на огляд квартири не є порушенням норм КПК, а тому аргументи сторони захисту є безпідставними.

Як вбачається з постанови слідчого від 06.03.2020, вилучений під час огляду квартири у якій мешкає ОСОБА_5 , слід взуття слідчим визнано речовим доказом (том 2 а. п. 17).

Оригіналом товарного чеку від 06.09.2018 та його копією підтверджується той факт, що викрадений у ОСОБА_5 ноутбук придбаний нею 06.09.2018 у магазині «Дзвінок» за 7744 грн (том 2 а. п. 18).

Копіями паспорту та картки платника податків ОСОБА_5 підтверджується особа потерпілої (том 2 а. п. 19-22).

Як вбачається з протоколу від 10.03.2020, у цей день слідчим ОСОБА_36 прийнята усна заява від потерпілої ОСОБА_4 про викрадення з її квартири 10.03.2020 у період часу з 10 до 11:40 год. грошових коштів, виробів із золота, срібла (том 2 а. п. 23-24).

На підставі письмової згоди ОСОБА_4 від 10.03.2020 у цей же день слідчим ОСОБА_36 проведено огляд місця події квартири АДРЕСА_4 , звідки було викрадено майно ОСОБА_4 . Під час огляду вилучені сліди взуття, пальців рук, циліндровий механізм врізного замка та ключ до нього. До протоколу долучена фототаблиця, на якій, серед іншого, зображено місце виявлення низу підошви взуття у прихожій (том 2 а. п. 25-31, 33-40).

Відповідно до постанови слідчого від 10.03.2020 сліди взуття, пальців рук, циліндровий механізм врізного замка та ключ до нього, що вилучені під час огляду квартири ОСОБА_4 , визнані речовими доказами (том 2 а. п. 41).

Копіями паспорту та картки платника податків підтверджується особа потерпілої ОСОБА_4 (том 2 а. п. 42-45).

Винуватість обвинувачених підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи №19/119/11/1-738е від 19.03.2020 в частині того, що вартість викрадених виробів із золота та срібла у ОСОБА_4 становить 18431,81 грн, вартість викраденого у ОСОБА_5 ноутбука становить 4367 грн. Проводилася вказана експертиза експертною установою на підставі постанови слідчого від 16.03.2020 (том 2 а. п. 80-92).

Сторона захисту вказаний висновок експертизи просила визнати недопустимим доказом, оскільки вона проводилася без дослідження об`єктів.

Суд зазначає, що місце знаходження викраденого майна у потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановити не представилося можливим, оскільки обвинувачені встигли його реалізувати, тому експертиза і проводилася без фактичного дослідження викраденого майна, що не є порушенням вимог закону та порядку проведення експертизи.

Наявність та належність вказаного майна потерпілим підтверджується їх показаннями, наданими у судовому засіданні, їх заявами, що були подані ними до поліції у день крадіжок, де вони одразу зазначили, яке саме майно у них було викрадено, товарним чеком про придбання ОСОБА_5 ноутбука у магазині. Заяви потерпілих та товарний чек судом вже проаналізовані, про зазначено вище.

Отже, висновок експертизи у частині визначення вартості майна потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є належним та допустимим доказом винуватості обвинувачених.

Окрім виробів із золота та срібла, обвинуваченими у потерпілої ОСОБА_4 викрадені 102 російські монети номіналом по 10 рублів вартістю, відповідно до офіційного курсу НБУ на момент викрадення, 372,61 грн та 20 білоруських рублів вартістю, відповідно до офіційного курсу НБУ, 222,56 грн, що підтверджується запитами слідчого від 23.03.2020 до банківської установи про офіційний курс рублів РФ, білоруських рублів до гривні та відповідями від 03.04.2020 керуючої ТВБВ 10018/080 про курс Національного банку України за 10 російських рублів та 1 білоруський рубль станом на 10.03.2020 (том 2 а. п. 93-96).

Як вбачається з висновку судової трасологічної експертизи №19/119/6/3-480е від 06.04.2020, яка проводилася на підставі постанови слідчого від 16.03.2020 про призначення судової трасологічної експертизи для визначення придатності для ідентифікації та визначення типу взуття слідів взуття, що були вилучені під час оглядів квартир потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , то слід низу підошви взуття, що виявлений на підлозі у кімнаті під час огляду 06.03.2020 місця події по АДРЕСА_11 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на ліву ногу, вилученого у ОСОБА_7 під час затримання; слід низу підошви взуття, що вилучений на підлозі у прихожій під час огляду 10.03.2020 місця події по АДРЕСА_12 (це за місцем проживання потерпілої ОСОБА_4 ), залишений взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на праву ногу, вилученого у ОСОБА_7 під час затримання (том 2 а. п. 97-100, 102-116).

Відповідно до постанови слідчого від 10.04.2020, квитанції №44 відповідальної особи Білопільського ВП ОСОБА_37 вказані вище сліди взуття поміщені на зберігання до камери зберігання речових доказів Білопільського ВП (том 2 а. п. 117-119).

Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_7 від 12.03.2020, під час його затримання у нього було вилучено взуття з малюнком низу підошви, що відповідно до вказаної вище судової трасологічної експертизи за типом малюнку співпадає зі слідами низу підошви взуття, що виявлені під огляду місця події у квартирі потерпілої ОСОБА_5 та у квартирі потерпілої ОСОБА_4 . На підставі клопотання слідчого 19.03.2020 слідчим суддею був накладений арешт на взуття ОСОБА_7 , що у нього вилучено під час затримання (том 4 а. п. 106-110, 134-139).

Хоча протокол затримання ОСОБА_7 , клопотання слідчого про арешт майна та ухвала слідчого судді про арешт вилученого у ОСОБА_7 майна при затриманні не є прямими доказами винуватості, але вони підтверджують законність вилучення взуття у ОСОБА_7 , порівняння якого проводив експерт зі слідами взуття, що були виявлені у квартирах потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Винуватість обвинувачених підтверджується протоколом невідкладного обшуку від 12.03.2020 у квартирі АДРЕСА_9 , яка належить ОСОБА_17 і яку орендували обвинувачені, та додатками до нього, що досліджувалися у судовому засіданні. Відповідно до ухвали слідчого судді від 13.03.2020, у якій 01.04.2020 виправлені описки, слідчому був наданий дозвіл на проведення обшуку у вказаній квартирі (том 2 а. п. 167-176, 186-195).

Під час обшуку виявлені та вилучені 102 монети Російської Федерації номіналом кожна по 10 грн та 20 білоруських рублів, що були викрадені 10.03.2020 з квартири ОСОБА_4 .

Сторона захисту заявила про визнання вказаного протоколу обшуку недопустимим доказом, оскільки він проведений з порушенням норм КПК, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , яка була допитана у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що у власності має дві квартири АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 , які розташовані поряд у одному тамбурі. У квартирі АДРЕСА_15 мешкає вона, а квартиру АДРЕСА_13 у неї орендували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які приїхали 07.03.2020, близько 5 год., і вона дала їм комплект ключів від цієї квартири, який у неї лише один. 12.03.2020, близько 11 год., вона почула, що відкриваються двері у тамбур, а потім до квартири АДРЕСА_13 . Вона подумала, що це ОСОБА_38 , бо він їй телефонував і говорив, що через годину вони будуть, тому вийшла зі своєї квартири. Але там побачила двох незнайомих чоловіків. ОСОБА_17 запитала у них, що вони тут роблять. Вони їй відповіли, що з поліції і їй нічого боятися. Свідок їх запитала про ключі і отримала відповідь, що затримали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і вилучили у них ключі від квартири. Коли вона вийшла зі своєї квартири, то один із чоловіків з ключами стояв біля дверей квартири, а другий на східцях тамбуру. Описати їх вона не може, один вище за зростом, другий - нижчий. На лінію 102 не зателефонувала, бо побачила у них свої ключі і зрозуміла, що це дійсно поліцейські. Після цього вони пішли. У її присутності до квартири поліцейські не заходили. Через 1-1,5 год. за стінкою у квартирі АДРЕСА_13 ОСОБА_17 почула якісь рухи. Вона впевнена, що там перебували люди, бо дуже добре почула як вони там ходять. У стінах маються віддушини, а тому чутко було як відкриваються двері, чутні кроки. Але вона боялася і тому не виходила зі своєї квартири. Потім близько 15 год. свідок відлучилась до магазину. У цей час бачила, що у коридорі біля тамбуру їхньої квартири на стільці сидів парубок, який стеріг її квартиру. Стілець йому дала сусідка. Близько 16 год. приїхали на обшук. Двері у квартиру АДРЕСА_13 вона відкривала ключами, які їй дав чоловік, одягнутий у пальто темного кольору, і які вона, у свою чергу, віддала ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Працівники поліції просили щоб вона не говорила нікому про те, що дали їй ключі. У неї на той час був лише один комплект ключів від цієї квартири, оскільки другий комплект був вилучений працівниками поліції при обшуку ще у січні 2020 року, коли у її квартирі також мешкали ОСОБА_7 та ОСОБА_39 . Вона відкрила двері квартири і у неї забрали ключі. Свідок просила їх віддати, бо має лише один комплект. Не пам`ятає чи під час обшуку у поліцейських були рукавички на руках. Як зауваження при обшуку нічого про ключі не сказала, тому що не знала про це. Але під час проведення самого обшуку вона слідчому декілька раз говорила про сторонніх людей у квартирі.

Право власності на вказану у поясненнях ОСОБА_17 квартиру підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2020 про належність ОСОБА_17 на праві власності квартири АДРЕСА_9 (том 2 а. п. 182-185).

Але суд не може взяти до уваги показання цього свідка, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які теж були присутні під час обшуку і суду заявили, що ОСОБА_17 ніхто ключі від квартири не давав перед обшуком, вона нічого не говорила про те, що у квартирі побували інші особи.

Судом переглянутий відеозапис проведення обшуку, але на ньому не зафіксовано ніяких скарг та пояснень з цього приводу ОСОБА_17 .

Як зазначили свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були понятими під час обшуку, ОСОБА_17 лише бідкалася з приводу того, що помилилася у обвинувачених, бо вважала їх гарними хлопцями.

Крім того, суд зазначає, що крадіжка майна у ОСОБА_4 відбулася 10.03.2020, у неї дійсно були викрадені російські монети та білоруські рублі. Обшук у квартирі ОСОБА_17 , де вони були знайдені, проводився 12.03.2020, у якій з 07.03.2020 і до обшуку постійно мешкали обвинувачені, а тому вони ніяк не могли бути підкинуті працівниками поліції, на чому у судовому засіданні постійно наголошували обвинувачені та їх захисники.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зазначили, що з поважних причин відлучалися під час обшуку коли пакувалися речі, але наполягали на тому, що знайдені у квартирі російські монети, білоруські рублі, які викрадені у ОСОБА_4 , були знайдені у їх присутності і саме ці грошові кошти були упаковані та вилучені під час обшуку.

Як вбачається з відеозапису обставин проведення обшуку, що долучений до протоколу обшуку і переглянутий у судовому засіданні, то відеозапис є безперервним з початку обшуку і до відшукання у квартирі викрадених у потерпілої ОСОБА_4 речей у присутності понятих.

Отже, суд зазначає, що хоча поняті на деякий час і відлучалися під час обшуку, але грошові кошти, що були викрадені у ОСОБА_4 і знайдені у квартирі, яку орендували обвинувачені, знайдені та вилучені саме у їх присутності.

Також захисники зазначили, що обшук проводив не слідчий, а оперуповноважений УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 , який спільно з ОСОБА_14 участь у обшуку приймав незаконно, на що суд зазначає таке.

З відеозапису обшуку вбачається, що його проводив слідчий ОСОБА_20 , він керував порядком його проведення. Оперуповноважений ОСОБА_14 вів відеозйомку обшуку, а оперуповноважений ОСОБА_16 за вказівкою слідчого перевіряв шухляди, шафи, сумки. При цьому слідчий перебував поряд з ним, вів протокол обшуку, коментував, що і де саме знайдено, оглядав знайдені речі.

А тому вважати, що обшук провів не слідчий ОСОБА_20 , а оперуповноважений ОСОБА_16 підстав у суду немає.

Аргументи сторони захисту, що обшук проводився працівниками поліції без рукавичок на законність обшуку ніяким чином не вплинув.

Щодо участі оперуповноважених УКР ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 та ОСОБА_16 під час обшуку, то участь вони приймали на підставі доручення слідчого від 12.03.2020 (том 5 а. п. 209).

Свідок ОСОБА_23 , яка допитувалася судом за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 , суду пояснила, що проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у рамках якого підготувала письмове доручення УКР ГУНП в Сумській області для забезпечення участі їх співробітників під час обшуку, яке передала через ОСОБА_16 .

Сторона захисту зазначила, що вказане доручення їм не відкривалося, але як зазначила у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , то цей документ нею відкривався, про що зазначено у описі документів під порядковим номером 28.

Як вбачається з опису документів, то захисту усі доручення були відкриті (том 6 а. п. 45-46).

Окрім того, надана захистом відповідь ГУНП в Сумській області за №14/Д-7аз від 18.12.2020, у якій зазначено, що доручення оперативному підрозділу у Журналі обліку вхідних документів (доручення) УКР ГУНП №136 н/т не реєструвалося, а 12.03.2020 доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України слідчим ОСОБА_23 надано особисто заступнику начальника відділу УКР ГУНП майору поліції ОСОБА_16 , лише підтверджує той факт, що таке доручення слідчим дійсно надавалося (том 6 а. п. 58).

А тому суд зазначає, що відсутність на дорученні, примірник якого наданий суду, вхідного номеру УКР ГУНП в Сумській області не свідчить про те, що вказаний документ слідчим не постановлявся.

Відповідно до постанови слідчого від 13.03.2020 знайдені грошові кошти під час обшуку у квартирі ОСОБА_17 визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілій ОСОБА_4 , інші речові докази передані до камери зберігання речових доказів Білопільського ВП, грошові кошти у сумі 9300 грн передані на зберігання до банківської ячейки «ПРИВАТБАНК» (том 2 а. п. 178-179, 180-181, том 3 а. п. 11, 12).

Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтверджується протоколом огляду предметів від 23.04.2020, яким встановлено, що на 6 оптичних дисках, вилучених в ПрАТ «ВФ Україна», є інформація про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст, здійснених за період з 06 по 12 березня включно 2020 року по номерам НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_7 , та НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 , що обвинувачені підтвердили у судовому засіданні, та роздруківками зазначеної інформації, з яких вбачається, що у період часу, коли вчинені крадіжки 06.03.2020 у ОСОБА_5 та 10.03.2020 у ОСОБА_4 , абоненти з номерами телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 зафіксовані у зоні дії базових станцій ПрАТ «ВФ Україна», розташованих за адресами: АДРЕСА_16 (трубо стійка на даху) (том 3 а. п. 140-250, том 4 а. п. 1-13).

Обґрунтованість та законність отримання інформації про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст по номерам телефонів, якими користувалися обвинувачені у день крадіжок, підтверджується 2 довідками начальника УОТЗ ГУНП в Сумській області ОСОБА_40 від 12.03.2020 про результати проведення РТО за адресами: м. Білопілля, вул. Старопутивльська, буд. 30; м. Білопілля, вул. Сумська, буд. 11; клопотаннями слідчого від 17.03.2020 про тимчасовий доступ до інформації про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст, що перебувають у володінні ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар»; ухвалами слідчого судді від 18.03.2020 та 19.03.2020 про задоволення клопотань слідчого і надання доступу до інформації; дорученнями слідчого від 06.03.2020, 10.03.2020 оперативному підрозділу на проведення радіорозвідки в районі вчинених злочинів, рапортами оперуповноваженого ОСОБА_41 про встановлення номерів мобільних телефонів, якими користуються обвинувачені; протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 16.04.2020; описами речей і документів, які були вилучені на підставі ухвал слідчого судді від 16.04.2020; оптичними дисками з інформацією, що вилучена у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (том 3 а. п. 20, 21, 20-61, 117, 118, 120- 139).

Відповідно до постанови слідчого від 23.04.2020 вказані 6 оптичних дисків визнані речовими доками (том 4 а. п. 14-15).

Отже, 06 та 10 березня 2020 року, коли було викрадено майно у потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обидва обвинувачені знаходилися у м. Білопілля, чим спростовуються їх твердження про непричетність до злочинів.

Окрім зазначених вище доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурором надані постанова прокурора від 12.03.2020 про відібрання зразків з пальців рук та долонь для проведення експертизи у ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 ; постанова слідчого від 16.03.2020 про призначення судової дактилоскопічної експертизи; супровідний лист від 16.03.2020 про направлення експертній установі для виконання постанови про призначення експертизи; супровідний лист від 30.03.2020 експертної установи про направлення висновку експертизи; висновок дактилоскопічної експертизи №19/119/6/1-180е від 27.03.2020 з додатками (том 2 а. п. 120-122, 123-126, 128-166).

Але суд зазначає, вказані документи винуватості обвинувачених за епізодами крадіжки майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не підтверджують і не спростовують, а отже є неналежними доказами, оскільки вилучені під час огляду місця подій квартир потерпілих, звідки були вчинені крадіжки майна, сліди пальців рук, які придатні для ідентифікації особи, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 не залишені.

Прокурором надані акт про застосування службового собаки від 06.03.2020 та акт про застосування службового собаки від 10.03.2020, які винуватість обвинувачених не підтверджують (том 2 а. п. 10, 32).

Також прокурором надані поліс №АО/1788339 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_44 ; свідоцтво про реєстрацію автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 за ОСОБА_45 ; копія посвідчення водія ОСОБА_7 ; супровідний лист слідчого ОСОБА_23 від 22.04.2020 про направлення до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» мобільного телефону для передачі ОСОБА_8 ; рапорт слідчого ОСОБА_23 про надання дозволу на виїзд з території майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 ; розписка ОСОБА_44 від 25.04.2020 про отримання від працівників поліції автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 ; розписка ОСОБА_8 від 28.04.2020 про отримання від слідчого блокноту; розписка ОСОБА_7 про отримання рукавичок та договору оренди автомобіля; розписки потерпілої ОСОБА_4 про отримання грошових коштів (том 3 а. п. 1-12).

Суд зазначає, що вказані документи носять лише інформативний характер, вони як не підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні вказаних вище злочинів, так і не спростовують, а тому є неналежними доказами.

На підтвердження винуватості обвинувачених за епізодом крадіжки у ОСОБА_4 прокурором суду наданий протокол огляду відеозапису від 23.04.2020 та оптичний диск з відеозаписом з камер спостереження за 10.03.2020, що виданий свідком ОСОБА_12 (том 4 а. п. 28-30).

Вказані докази сторона захисту просила визнати недопустимими доказами, оскільки вони отримані з порушенням вимог КПК.

Як зазначено у протоколі огляду предмету від 23.04.2020, слідчий ОСОБА_23 провела огляд оптичного диску з відеозаписом камер відео спостереження, що під час допиту надала свідок ОСОБА_12 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що під час допиту вона слідчому диск не видавала. Копію з відео записала на флешку, а потім на диск, який передала слідчому ОСОБА_23 на її прохання без будь-яких паперів і не під час допиту. Окрім того, вказаний диск є копією, а не оригінальним носієм.

Отже, прокурор у судовому засіданні не надав доказів на підтвердження законності отримання такого доказу як оптичний диск. Стверджуючи, що диск був виданий під час допиту свідком, для підтвердження цього ним не наданий навіть сам протокол допиту.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, свідок у кримінальному провадженні не наділений повноваженнями збирати та подавати докази.

Доказів на підтвердження того, що потерпіла надала оптичний диск слідчому або слідчий звертався до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до вказаного диска прокурор не надав.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що порядок проведення допиту свідків під час проведення досудового розслідування зазначений у ст. 224 КПК України.

Як вбачається із вказаної норми закону, то законодавцем не передбачена можливість під час допиту свідка видавати докази. Під час допиту у них лише відбираються показання. При цьому може застосовуватися фотозйомка, аудіо- та/або відеозапис.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що наданий суду оптичний диск є копією, а не оригінальним носієм.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Але суд зазначає, що копія відеофонограми не дозволяє встановити технологічні властивості (ознаки монтажу, порушення безперервності запису, стирання, обрізання тощо), тому є недопустимим доказом. Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №607/14707/17, від 31.10.2019 у справі №404/700/17.

Крім того, долучений прокурором в ході судового розгляду даного кримінального провадження протокол огляду предмету оптичного диску з відеозаписом камер відео спостереження від 23.04.2020 не містить даних щодо джерела походження відеозаписів та ідентифікуючих ознак диску.

Отже, суд визнає вказаний протокол і оптичний диск з камер відеоспостереження недопустимими доказами.

Прокурором суду наданий протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2020 да довідка до протоколу, де зазначено, що свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_46 на фото №4, якого вона бачила 06.03.2020 в обідній час в під`їзді свого будинку АДРЕСА_10 у день крадіжки майна у ОСОБА_5 (том 4 а. п. 36-38).

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначила, що до складання протоколу їй тричі приносили фотокартки осіб для впізнання, але жодного разу вона на цих фотокартках не впізнала того хлопця, якого бачила у день крадіжки майна з квартири ОСОБА_5 . Ніякої специфіки мови у нього не було, також вона не пам`ятає якою мовою він розмовляв. Свідок його бачила у шапці та куртці, а на фото їй осіб показували без шапки. Чому у протоколі впізнання написано, що вона впізнала ОСОБА_8 за специфікою мови пояснити не може, але точно стверджує, що такого вона не говорила.

У залі судового засіданні свідок ОСОБА_15 вказала на обвинуваченого ОСОБА_7 як на того парубка, що 06.03.2020 пропонував придбати ручки для вікон, а не на ОСОБА_8 .

Окрім того, свідок зазначила, що незнайомого парубка вона бачила у верхньому одязі та шапці на голові.

А впізнання з нею проводилося по фотознімках, на яких чоловіки зображені без верхнього одягу та шапок.

Зазначене вказує, що впізнання особи проведено з порушенням вимогам ст. 228 КПК України.

Окрім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №666/5448/15, суд надає перевагу показанням свідків у суді, навіть якщо вони спростовують протокол впізнання особи та слідчий експеримент за його участі.
Оскільки у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 заперечувала той факт, що вона по фотознімку впізнала ОСОБА_8 , у судовому засіданні вона впізнала ОСОБА_7 , а саме впізнання проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, тому вказані протокол та довідку суд визнає недопустимими доказами.

Прокурором суду надані ухвала слідчого судді від 13.03.2020 про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , протокол затримання ОСОБА_8 від 12.03.2020, ухвалу слідчого судді від 13.03.2020 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, постанову від 13.03.2020 про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання, квитанцію №28 про отримання речових доказів відповідальною особою Білопільського ВП, клопотання слідчого від 18.03.2020 про арешт вилученого при затриманні ОСОБА_8 майна, ухвалу слідчого судді від 19.03.2020 про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт речей ОСОБА_8 , супровідні листи слідчого про повернення речей обвинуваченим (том 4 а. п. 111-131, 140, 141).

Також прокурором суду надані повідомлення від 06.03.2020 слідчого ОСОБА_47 про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000158; постанова начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 06.03.2020 про доручення досудового розслідування кримінального провадження №0000158 групі слідчих; повідомлення заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури від 06.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000158; постанова заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_48 від 06.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000158; постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 10.03.2020 про доручення досудового розслідування групі слідчих у кримінальному провадженні №0000166; повідомлення першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури від 10.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000166; постанова першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_49 від 10.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000166; постанова прокурора від 12.03.2020 про об`єднання кримінальних проваджень №0000166, №0000158, №0000171 в одне провадження №0000158; постанова першого заступника Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_49 від 12.03.2020 про зміну групи прокурорів у об`єднаному кримінальному провадженні №0000158; постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про доручення досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000158 групі слідчих; постанова прокурора від 21.04.2020 про об`єднання кримінальних проваджень №0000158, №0000230 в одне провадження №0000158; постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про доручення досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000158 групі слідчих (том 1 а. п. 221, 222, 223, 224, 226, 227, 228, 233-234, 238, 239-240, 245-247; том 2 а. п. 1-3).

Суд зазначає, що вказані документи ні за змістом, ні в розумінні ст. 84 КПК України не є доказами у справі і у своїй сукупності не містять таких фактичних даних, які б свідчили про причетність обвинувачених до інкримінованих їм злочинів, але ці документи підтверджують законність проведення процесуальних та слідчих дій посадовими особами прокуратури та досудового розслідування.
Заслухавши обвинувачених, потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та проаналізувавши зазначені вище докази, суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що частина вказаних вище доказів судом визнана недопустимими та неналежними, але інші докази, що зазначені вище, повністю підтверджують винуватість обвинувачених у викраденні майна потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .
Невизнання своєї винуватості обвинуваченими суд оцінює як намагання уникнути ними відповідальності за вчинені злочини.

Як встановлено судом і про що вже зазначалося вище, у день крадіжок майна 06 та 10 березня 2020 року обвинувачені перебували у м. Білопілля неподалік від будинків, у яких знаходяться квартири потерпілих. З якою метою вони саме у ці дні прибули до м. Білопілля пояснити суду не змогли.

На місці вчинення злочинів виявлені сліди взуття, які залишені взуттям з тим же типом малюнку низу підошви, що і підметкова частина низу підошви взуття на ліву ногу, вилученого у ОСОБА_7 під час затримання.

Відсутність слідів, які б були залишені ОСОБА_8 у місцях вчинення злочинів, не свідчить про те, що він не приймав участі у викраденні майна потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначили, що 06 та 10 березня 2020 року знаходилися постійно разом за виключенням невеликих за часом моментів.

Мобільні телефони, якими користувалися обвинувачені у дні крадіжок, працювали саме у м. Білопілля.

ОСОБА_7 та ОСОБА_50 спільно і у один період прибули з м. Івано-Франківськ до м. Суми. Квартиру винайняли спільно.

ОСОБА_7 зазначив, що метою приїзду 06.03.2020 до Сумської області було бажання привітати матір з 8 Березня. У матері він не захотів зупинитися, щоб її не стісняти.

Суд зазначає, що стороною захисту при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 надані документи про те, що ОСОБА_51 , матір ОСОБА_7 , мешкає у с. Білани Білопільського району, а у с. Улянівка знаходиться житловий будинок, який належить їй і в якому вона не проживає. А тому, маючи у розпорядженні вільний будинок у с. Улянівка Білопільського району, у якому ніхто не проживав, ОСОБА_7 не міг стіснити свою матір.

Окрім того, суд зазначає, що обидва обвинувачені до затримання не працювали, легальних джерел доходу не мали.

У той же час, при обшуці у квартирі була знайдена велика сума коштів.

ОСОБА_7 зазначив, що він займався перевезенням людей у м. Івано-Франківськ і так заробляв кошти.

Але суд зазначає, що особистого автомобіля ОСОБА_7 для такого заняття не мав, автомобіль, на якому вони спільно з ОСОБА_8 прибули до м. Суми, орендований ним лише 05.03.2020, що вбачається з договору оренди (том 2 а. п. 248).

У однокімнатній квартирі, яку ОСОБА_7 орендував спільно з ОСОБА_8 , були виявлені російські монети та білоруські рублі, які належали потерпілій ОСОБА_4 і які у неї викрадені саме 10.03.2020, про що вона і заявила саме у цей день, тобто за два дні до обшуку. Придбати в Україні за 2 дні 102 ювілейні російські монети та підкинути їх у квартиру неможливо.

Окрім того, слідуючи версії обвинувачених, то логічно було б їм підкинути речі і потерпілої ОСОБА_5 та інші речі потерпілої ОСОБА_4 .

Також у квартирі, яку орендували обвинувачені, виявлені предмети, що названі у протоколі обшуку як відмички, що є знаряддями вчинення злочинів, оскільки за їх допомогою відмикаються замки.

А крадіжки з квартир ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були вчинені саме за допомогою відкривання замків вхідних дверей, бо жоден із замків на дверях до їхніх квартир не пошкоджений.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що вранці 10.03.2020 з під`їзду, у якому знаходиться квартира потерпілої ОСОБА_4 , виходили саме двоє незнайомих чоловіків у темному одязі, а не один. Один з них вищий на зріст, інший менший. Під рукою у одного з них був темний предмет, який вона назвала папкою, а при затриманні обвинувачених у ОСОБА_8 була виявлена барсетка з ременем через плече. Окрім того, ОСОБА_8 нижчий на зріст від ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_12 , яка мешкає у сусідньому будинку з потерпілою ОСОБА_4 у той період, коли у ОСОБА_4 була здійснена крадіжка, також бачила саме двох незнайомих чоловіків.

Свідок ОСОБА_15 вказала на ОСОБА_7 , якого бачила 06.03.2020 неподалік від розташування квартири потерпілої ОСОБА_5 .

Окрім того, як вже зазначалося вище, крадіжка майна у ОСОБА_4 відбулася 10.03.2020, у неї дійсно були викрадені російські монети та білоруські рублі, про що вона і повідомила поліції. Обшук у квартирі ОСОБА_17 , де вони були знайдені, проводився 12.03.2020, у якій з 07.03.2020 і до обшуку постійно мешкали обвинувачені, а тому вони ніяк не могли бути підкинуті працівниками поліції, на чому у судовому засіданні постійно наголошували обвинувачені та їх захисники, бо їх не було і не могло бути у розпорядженні поліцейських.

Отже, зазначеними вище показаннями потерпілих, свідків, письмовими доказами, що визнані судом допустимими та належними, повністю підтверджується винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у викраденні майна потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , а тому їх дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченим у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх особи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання та роботи ОСОБА_7 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, не інвалід.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово зазначав, що має хвору матір.

Судом встановлено, що ОСОБА_51 є дійсно матір`ю ОСОБА_7 та має ряд захворювань, отримує пенсію. Доказів на підтвердження того, що вона потребує стороннього догляду або що ОСОБА_7 її доглядає та утримує суду не надано.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_4 .

За місцем проживання ОСОБА_50 характеризуються задовільно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, не інвалід.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_52 , судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_4 .

Також при призначенні покарання суд враховує і те, що обидва обвинувачені, маючи молодий вік, до затримання у березні 2020 року не працювали, суспільно-корисливою працею не займалися, мають по декілька непогашених та незнятих судимостей за умисні тяжкі, середньої тяжкості злочини, що свідчить про їх стійке небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи обставини скоєння злочинів, ставлення обвинувачених до вчиненого ними, відсутність з їх боку каяття, враховуючи вказану вище обтяжуючу покарання обставину, а також суспільну небезпечність вчинених злочинів та тяжкість суспільно небезпечних наслідків, що настали від їх вчинення, які обумовлюють ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, суд вважає, що їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів можливе лише в разі застосування щодо них покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Окрім того, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, оскільки покарання у виді 4 місяців арешту за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2017 він не відбув. Строк давності виконання цього вироку у даному випадку не може бути застосований, оскільки від покарання за закінченням строків давності виконання вироку особа звільняється не автоматично, а за рішенням суду.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі 577/4735/18.

Судове рішення про звільнення ОСОБА_8 від покарання у виді 4 місцяів арешту судом не приймалося.

ІІ. Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачується у такому.

12 березня 2020 року, у період часу з 07:00 до 11:00 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою викрадення чужого майна прибули до будинку АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проникли до зазначеного вище будинку шляхом віджиму пластикового вікна та таємно викрали каблучку жіночу із золота 585 проби вагою 1,32 г вартістю 1931 грн 90 коп.; кредитну банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 та банківську картку для соціальних виплат АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_5 .

З викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули місце злочину і розпорядилися ним у своїх корисливих цілях.

За вказаним епізодом дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб; викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вказаними епізодами кримінальних правопорушень свою винуватість не визнали, суду пояснили, що 12.03.2020 у м. Білопілля не були, крадіжки майна ОСОБА_6 не вчиняли, викрадені у неї обручку та банківську картку їм підкинули. При затриманні у ОСОБА_7 вилучили куртку і ретельно її переглянули, але нічого там не знайшли. Автомобіль теж при затриманні зразу обшукали декілька поліцейських. Але теж нічого не знайшли. А потім через місяць слідчий робить повторні огляди куртки, автомобіля і знаходить викрадені речі. 12.03.2020 ОСОБА_7 з ОСОБА_8 незаконно затримали працівники Сумського РВП, які ніякого відношення не мають до кримінального провадження.

Суд зазначає, що пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як передбачено в ст. 92 КПК України, про що вже зазначено вище, обов`язок доказування винуватості обвинувачених лежить на стороні обвинувачення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурором було заявлено клопотання про допит потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та надані письмові докази.

Дослідженням доказів сторони обвинувачення та їх аналізом встановлено таке.

Так, потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що із сім`єю мешкає у будинку за адресою: АДРЕСА_6 . 12.03.2020 о 07:15 год. вони з чоловіком виїхали з дому на роботу. Десь о 10:30 год. їй зателефонував сусід і сказав, що у них відкрите вікно у будинок. Вона зателефонувала чоловікові, який забрав її з роботи, і вони приїхали додому, де виявили крадіжку золотої обручки, що належала їй, та 2 банківських карток. Хто із працівників поліції проводив огляд вона не пам`ятає. У них з чоловіком відбирали відбитки пальців рук. Через деякий час у поліції вона впізнала свою обручку під №2, бо на ній усередині є тріщина. Цю обручку вона придбала приблизно 6-8 років назад. Бірку на обручку вона надала слідчому зразу під час огляду будинку у день крадіжки. Цю обручку колись розтягували, бо вона стала їй замалою. Бірка на 15,5 мм, обручка 19 розміру. Також зазначила, що коли їхали з чоловіком на роботу, то на автобусній зупинці бачила ОСОБА_8 .

Але суд зазначає, що одних лише показань ОСОБА_6 про те, що на зупинці вона бачила ОСОБА_8 недостатньо для доведення винуватості обвинувачених.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що сім`я ОСОБА_53 є її родичами. У день крадіжки їй зателефонували і сказали, що обікрали брата. Уранці цього дня близько 8 год. вона бачила незнайомого молодого чоловіка на автобусній зупинці, поряд транспортних засобів не було. Впізнати його не зможе. З нею проводили впізнання, але вона не впізнала цього парубка. Чому у протоколі зазначено, що вона впізнала ОСОБА_8 сказати не може. У залі судового засіданні нікого з обвинувачених вона теж не впізнає.

Отже, показаннями свідка ОСОБА_11 винуватість обвинувачених не підтверджується взагалі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що працює начальником Білопільського ВП. З початку березня 2020 року у м. Білопілля було скоєно 4 чи 5 крадіжок майна громадян. Усі вони вчинені аналогічним способом шляхом підбору ключів до замків у дверях. Також на трьох крадіжках виявлені сліди від взуття, які схожі між собою. Була проведена певна робота по встановленню причетних осіб, здійснений подвірний обхід людей. У березні 2020 року, близько 11 год., надійшло повідомлення про крадіжку з будинку по АДРЕСА_6 . І він пригадав, що коли уранці цього дня рухався з м. Суми на роботу до м. Білопілля, то на зупинці в с. Перемога бачив автомобіль. Марки та номера цього автомобіля під час руху він не роздивився. Тоді він переглянув відеореєстратор, що встановлений у нього в автомобілі, і побачив на ньому автомобіль марки Ауді, який потім затримали з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Біля автомобіля на зупинці нікого не було. Стояв автомобіль передом до м. Білопілля.

У судовому засіданні обвинувачені наполягали на тому, що свідок ОСОБА_13 був присутній під час їх затримання, який також підтвердив, що був присутній під час затримання обвинувачених у м. Суми.

Вказаний свідок повідомив, що під час руху не зміг роздивитися марку та номер автомобіля, яким керували ймовірні злочинці.

Як зазначила потерпіла, про крадіжку майна дізналася близько 10:30 год., після цього приїхали з чоловіком додому, пересвідчилися, що дійсно до будинку хтось проникав і тоді лише повідомили у поліцію.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви потерпілої від 12.03.2020, повідомлення про крадіжку від неї до поліції надійшло лише об 11:25 год. (том 2 а. п. 16-17).

У той же час, обвинувачені вже були затримані 12.03.2020 о 10:01:00 год. представником УКР ГУНП в Сумській області у м. Суми по вул. Білопільський шлях не зрозуміло з якої підстави, після чого почав проводитися фактичний обшук автомобіля обвинувачених слідчим СВ СВП ГУНП в Сумській області не зрозуміло за чиїм повідомленням і за яким кримінальним правопорушенням, коли ще правоохоронним органам не було відомо про крадіжку майна ОСОБА_6 .

При вказаних подіях свідок ОСОБА_13 також був присутній. У судовому засіданні пояснити чому він сюди прибув і хто йому про це повідомив він не зміг.

Окрім того, неправдиві його показання і в тій частині, що він згадав лише тоді про автомобіль обвинувачених, коли близько об 11:00 год. від ОСОБА_6 надійшло повідомлення про крадіжку майна. Але повідомлення про крадіжку надійшло вже після фактичного затримання обвинувачених, про що достовірно було відомо ОСОБА_13 .

Окрім того, під час перегляду відео з відеореєстратора автомобіля ОСОБА_13 , щодо належності та допустимості цього доказу суд детально зазначить нижче при аналізі письмових доказів, встановлено, що автомобіль під керуванням ОСОБА_13 їхав з такою великою швидкістю, що роздивитися номер автомобіля, який стояв на автобусній зупинці в с. Перемога Білопільського району, неможливо.

У судовому засіданні суд не міг перевірити та встановити, що на зупинці дійсно стояв автомобіль марки Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_3 , на якому затримали обвинувачених.

А тому показання ОСОБА_13 як доказ винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд прийняти не може, оскільки вони суперечливі та нелогічні.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що проводила досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У рамках цього провадження нею був проведений обшук автомобіля, що орендували обвинувачені, під час якого була знайдена банківська карта потерпілої. Ухвала слідчого судді була надана на обшук автомобіля, а не на адресу. Обшук автомобіля дійсно проводився по вул. Чернігівська, а не по вул. Першотравнева у м. Суми. До початку обшуку вона перевірила цілісність упакування автомобіля, нічого не було порушено. Автомобіль був вилучений працівниками поліції у м. Суми протоколом огляду. Чи накладався арешт на нього вона не пам`ятає.

Показання цього свідка суд прийняти не може, оскільки вони спростовуються іншими доказами, про що буде зазначено нижче.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що весною 2020 року близько 17:30 год. він був запрошений як понятий прийняти участь під час обшуку затриманої особи. При ньому обшукували ОСОБА_7 . Інших присутніх під час обшуку прізвищ не пам`ятає, другого понятого теж прізвище назвати не може. Під час обшуку у ОСОБА_7 вилучили та оглядали штани, футболку, взуття, шкарпетки. З усього одягу дуже ретельно поліцейські оглядали куртку затриманого. Її промацали повністю по усім швам, у тому числі і понизу, вивернули кишені. Спочатку її подивився один поліцейський, потім її взяв дивитися інший поліцейський. Як йому кинулося в око, то поліцейських дуже хвилювала лише куртка. Але ні у куртці, ні у інших речах ОСОБА_7 нічого знайдено не було. Всі його речі складалися у конверти та коробки, які обмотувалися скотчем по колу для їх цілісності, опечатувалися бірками з підписами, у тому числі і з його підписами. Куртку теж поклали у паперовий коробок. Під час обшуку ОСОБА_7 вів себе спокійно. Лише коли у нього забрали його взуття і взамін дали кросівки меншого розміру, тоді він тільки обурився.
Отже, показаннями вказаних свідків винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджується.

На підтвердження винуватості за епізодом викрадення майна у ОСОБА_6 прокурор надав суду протокол від 12.03.2020 прийняття усної заяви від потерпілої ОСОБА_6 про викрадення з будинку майна 12.03.2020 у період часу з 07:00 до 11:00 год.; письмову згоду ОСОБА_6 від 12.03.2020 про надання згоди на огляд будинку; протокол від 12.03.2020 огляду місця події будинку АДРЕСА_6 , у якому мешкає ОСОБА_6 і звідки було викрадено майно, з фототаблицею; постанову слідчого від 12.03.2020 про визнання речовими доказами слідів тканини з вікна, слідів взуття та пальців рук, що вилучені під час огляду будинку ОСОБА_6 ; квитанцію №48 без дати відповідальної особи Білопільського ВП ОСОБА_37 про отримання на зберігання від слідчого речових доказів; копію паспорту ОСОБА_6 (том 2 а. п. 46-75, 77-79).

Але вказані документи не підтверджують винуватості обвинувачених у викраденні майна з будинку ОСОБА_6 , вони лише констатують сам факт крадіжки майна.

Окрім того, суд зазначає, що викрадення майна у ОСОБА_6 відбулося з будинку АДРЕСА_6 . А у протоколі огляду місця події від 12.03.2020 вказано, що огляд проводився у присутності ОСОБА_6 по АДРЕСА_6 .

Судом становлено, що потерпіла ОСОБА_6 мешкає по АДРЕСА_6 , а не у с. Барило, і дозвіл на огляд будинку вона давала за адресою у с. Перемога.

Якщо це описка у протоколі, то за весь час досудового розслідування у слідчого та прокурора було достатньо часу перевірити цей факт та виправити її у законний спосіб, що зроблено не було.

Окрім зазначених вище доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду надана постанова прокурора від 12.03.2020 про відібрання зразків з пальців рук та долонь для проведення експертизи у ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_54 ; постанова слідчого від 16.03.2020 про призначення судової дактилоскопічної експертизи; супровідний лист від 16.03.2020 про направлення експертній установі для виконання постанови про призначення експертизи; супровідний лист від 30.03.2020 експертної установи про направлення висновку експертизи; висновок дактилоскопічної експертизи №19/119/6/1-180е від 27.03.2020 з додатками (том 2 а. п. 120-122, 123-126, 128-166).

Сторона захисту просила визнати вказані документи неналежними доказами, оскільки вони не підтверджують винуватість обвинувачених.

Як вбачається з висновку дактилоскопічної експертизи №19/119/6/1-180е від 27.03.2020, сліди пальців рук, що виявлені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_6 та придатні для ідентифікації, залишені не ОСОБА_7 , не ОСОБА_8 , не потерпілою та її чоловіком, а іншою особою.

Отже, вказаним висновком експертизи винуватість обвинувачених не доводиться, а тому цей доказ є неналежним.

А інші документи у розумінні ст. 84 КПК України доказами взагалі не є, вони лише підтверджують процесуальні дії щодо законності призначення та проведення експертизи, порядку та вартості її проведення.

Прокурор надав суду рапорт слідчого ОСОБА_23 від 16.04.2020 про виявлення кримінального правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 357 КК України (том 2 а. п. 177).

Але суд зазначає, що вказаний рапорт не є доказом винуватості обвинувачених, він був лише підставою внесення відомостей за цим злочином до ЄРДР.

Також суд зазначає, що як вбачається з витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000171 від 12.03.2020, відомості до нього були внесені лише за ч. 3 ст. 185 КК України, хоча при цьому зазначено, що ОСОБА_6 повідомила і про викрадення однієї банківської картки (том 2 а. п. 229).

За ч. 1 ст. 357 КК України відомості внесені до ЄРДР на підставі вказаного рапорту слідчого ОСОБА_23 , який нею написаний після проведення повторного обшуку автомобіля і виявлення у ньому однієї банківської картки.

У судовому засіданні на питання суду щодо несвоєчасного внесення відомостей в ЄРДР за ч. 1 ст. 357 КК України на підставі її рапорту, а не за заявою ОСОБА_6 від 12.03.2020, як того вимагає ч. 1 ст. 214 КПК України щодо негайного внесення відомостей до ЄРДР після надходження відповідної заяви, слідчий ОСОБА_23 нічого не змогла пояснити.

На підтвердження винуватості за фактом викрадення майна у ОСОБА_6 прокурор надав супровідний лист Сумського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про направлення Білопільському ВП матеріалів; інформацію про необхідність огляду автомобіля, у якому знаходяться громадяни, що причетні до крадіжок на території м. Суми та Білопільського району; заяву ОСОБА_7 про надання дозволу на огляд автомобіля; протокол огляду місця події від 12.03.2020, під час якого слідчим СВ СВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_55 був оглянутий у м. Суми по вул. Білопільський шлях та вилучений автомобіль Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_3 , з додатками у виді оптичного диску, фототаблиці; квитанція поліцейського ВКЕЗЦЗ ГУНП в Сумській області про отримання на зберігання цього автомобіля; договір оренди від 03.03.2020 автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_3 та акт здавання-приймання його в оренду (том 2 а. п. 240-256).

Усі зазначені вище документи, окрім протоколу огляду автомобіля з додатками, у розумінні ст. 84 КПК України взагалі доказами не є і винуватість обвинувачених не доводять.

Щодо протоколу огляду місця події від 12.03.2020 з додатками, які сторона захисту просила визнати недопустимими, то суд зазначає таке.

Як зазначила потерпіла ОСОБА_6 , про крадіжку майна вона дізналася від сусіда 12.03.2020 близько 10:30 год., після цього приїхали з чоловіком додому, пересвідчилися, що до будинку хтось проникав і пропали обручка золота та банківські картки, тоді лише повідомили у поліцію.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви від потерпілої від 12.03.2020, повідомлення про крадіжку від ОСОБА_6 до поліції надійшло лише об 11:25 год. (том 2 а. п. 46-47).

У той же час, обвинувачені вже були затримані 12.03.2020 о 10:01:00 год. представником УКР ГУНП в Сумській області у м. Суми по вул. Білопільський шлях і о 10:56 год. почався фактичний обшук автомобіля, на якому рухалися обвинувачені, слідчим СВ СВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_55 , який вона назвала як протокол огляду місця події.

Як передбачено ч. 3 ст. 214 КПК України, до внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках можливо лише провести огляд місця події. Але така дія повинна бути проведена лише після надходження до правоохоронних органів заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, до надходження заяви про крадіжку майна ОСОБА_6 та внесення відомостей в ЄРДР працівники поліції, які не є співробітниками Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, що є територіальним органом досудового розслідування, фактично незаконно провели обшук автомобіля, хоча таку дію назвали протоколом огляду місця події. Але місцем події був житловий будинок потерпілої ОСОБА_6 . Автомобіль, на якому рухалися обвинувачені, місцем події не є.

Суд зазначає, що огляд місця події не там, де вона відбулася, фактично є обшуком та має здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді.

Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №447/1765/16.

Окрім того, заява ОСОБА_7 про його добровільну згоду на проведення огляду автомобіля не свідчить про законність його проведення.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.06.2018 у справі №740/5066/15, від 26.02.2019 у справі №266/4000/14, від 19.03.2019 №380/157/14, від 22.05.2019 у справі №640/2449/16, заяву власника не можна брати до уваги як підставу для проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення обшуку під виглядом огляду місця події неприпустимо, оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені в ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК.

Отже, фактично під виглядом огляду місця події працівники поліції провели обшук автомобіля.

Невідкладність такого обшуку нічим не вмотивована і до слідчого судді з клопотанням про обшук відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий не звернувся.

З клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна під час огляду, у тому числі і автомобіля, договору оренди автомобіля, свідоцтва про реєстрацію автомобіля, слідчий до слідчого судді також не звернувся.

Підсумовуючи зазначене вище, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

На підставі викладеного зазначений протокол огляду місця події від 12.03.2020 з додатками, а саме автомобіля Ауді А4, д.н.з. НОМЕР_3 , суд визнає недопустимими доказами, бо вони отримані з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що під час перегляду додатку до протоколу огляду автомобіля від 12.03.2020 у виді оптичного диску судом встановлено, що працівниками поліції був проведений ретельний огляд усього автомобіля і будь-яких викрадених речей, що належали потерпілій, знайдено не було.

Прокурором суду надані клопотання слідчого від 08.04.2020 про проведення обшуку в автомобілі, на якому пересувалися ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; супровідний лист слідчого від 08.04.2020 про направлення слідчому судді клопотання про обшук; ухвала слідчого судді від 08.04.2020 про надання дозволу слідчому на проведення обшуку в автомобілі; протокол обшуку автомобіля від 14.04.2020 з додатком у виді електронного носія; постанова слідчого від 14.04.2020 про визнання речовим доказом банківської картки, що викрадена у ОСОБА_6 ; протокол від 16.04.2020 огляду банківської картки та банківська картка (том 2 а. п. 196-212, том 3 а. п. 13-16).

Сторона захисту протокол обшуку просила визнати недопустимим доказом, оскільки він отриманий з порушенням вимог КПК України.

Усі зазначені вище документи, окрім протоколу обшуку з додатком, у розумінні ст. 84 КПК України взагалі доказами не є і винуватість обвинувачених не доводять.

Щодо протоколу огляду обшуку з додатком суд зазначає таке.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані за його допомогою, будуть такими ж.
У рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до їх несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
На підставі викладеного суд вважає, що протокол обшуку автомобіля від 14.04.2020 та додаток до нього у виді електронного носія, під час якого була знайдена банківська картка, що належить потерпілій ОСОБА_6 , необхідно визнати недопустимими, застосувавши доктрину «плодів отруєного дерева», оскільки автомобіль був незаконно вилучений 12.03.2020 працівниками поліції і такий висновок узгоджується з наведеною позицією ЄСПЛ щодо допустимості доказів, який неодноразово в своїх рішеннях також наголошував, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Хоча протокол обшуку автомобіля з додатком судом визнані недопустимими доказами з підстав, вказаних вище, суд також звертає увагу і на наступні порушення, допущені під час його проведення та складання.

Обшук автомобіля проводився на підставі ухвали слідчого судді від 09.04.2020, яка, серед іншого, слідчим суддею обґрунтовувалася протоколом огляду автомобіля від 12.03.2020, що визнаний судом недопустимим, свідоцтвом про реєстрацію автомобіля та договором його оренди, які є неналежними доказами і також незаконно вилучені спільно з автомобілем.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі №754/12820/15, визнання недопустимими доказів, на яких ґрунтувалася ухвала слідчого судді про проведення обшуку, зумовлює недопустимість усіх доказів, здобутих під час проведення такого обшуку.

Також суд зазначає, що слідчим суддею надавався дозвіл на проведення обшуку автомобіля за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, 21. Обшук слідчим ОСОБА_23 фактично проведений за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16а.

Хоча у протоколі вказано, що обшук проведено по вул. Першотравневій, але прокурор та свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні не заперечували, що фактично він проведений по вул. Чернігівська.

Отже, по вул. Чернігівській, 16а у м. Суми обшук автомобіля проводився без дозволу слідчого судді.

Також суду не надано доказів законності поміщення та знаходження автомобіля як на штрафмайданчику по вул. Чернігівській, 16а у м. Суми, так і на штрафмайданчику по АДРЕСА_17 .

Необхідність повторного обшуку автомобіля слідчий мотивувала тим, що його огляд 12.03.2020 проведений поверхово.

Але суд зазначає, що вже 12.03.2020 працівниками поліції був проведений ретельний обшук усього автомобіля, що зафіксовано на оптичному диску до протоколу огляду, який переглядався судом у судовому засіданні. Але будь-яких викрадених у потерпілої ОСОБА_6 речей знайдено не було.

Під час перегляду електронного носія до протоколу обшуку судом встановлено, що банківська картка знайдена під переднім пасажирським сидінням і вилучена вона через праві задні пасажирські дверцята, які не були опечатані на момент проведення обшуку.

Отже, протокол обшуку автомобіля від 14.04.2020 з додатком органом досудового розслідування здобуті з порушенням вимог КПК України, а тому є недопустимими доказами, про що вже зазначено вище.

Прокурором надані суду запит слідчого ОСОБА_23 від 06.04.2020 начальнику Територіального сервісного центру МВС №5946 про власників автомобілів марки «Volkswagen Transporter»; відповідь на цей запит з інформацією про власників автомобілів (том 3 а. п. 17-19).

Але суд зазначає, що вказані документи ніякої доказового значення для провадження не мають взагалі.

На підтвердження винуватості обвинувачених прокурор надав клопотання слідчого від 30.03.2020 про тимчасовий доступ до флеш накопичувача з автомобільного реєстратора, який перебуває у володінні ОСОБА_13 , ухвалу слідчого судді від 30.03.2020 про задоволенні вказаного клопотання; протокол від 01.04.2020 тимчасового доступу до флеш накопичувача; опис речей і документів від 01.04.2020; флеш накопичувач; протокол від 01.04.2020 огляду відеозапису на флеш накопичувачі, що вилучений у ОСОБА_13 , з фототаблицею (том 4 а. п. 16-25).

Сторона захисту просила визнати вказані докази неналежними, оскільки вони не доводять винуватості обвинувачених.

Суд зазначає, що у протоколі огляду відеозапису зазначено, що о 07:09:30 год 12.03.2020 відео реєстратор зафіксував на узбіччі автодороги Р44 Суми-Путивль-Глухів автомобіль чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_3 , який знаходився поблизу зупинки громадського транспорту з назвою «Перемога».

У той же час, до протоколу долучена фототаблиця, з якої неможливо встановити ні марку автомобіля, ні його номерний знак.

У судовому засіданні відеозапис з автомобільного відео реєстратора, що знаходився на флеш накопичувачі, судом переглянутий.

Під час перегляду відеозапису встановити марку автомобіля та його державний номерний знак також не представилося можливим, оскільки автомобіль під керуванням свідка ОСОБА_13 , де встановлений вказаний відео реєстратор, рухався на дуже великій швидкості.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 також не зміг назвати його марку і номерний знак.

Тому протокол огляду відеозапису з фототаблицею та відеозапис з автомобільного відео реєстратора, що мається на флеш накопичувачі, суд визнає неналежними доказами.

А самі по собі клопотання слідчого про тимчасовий доступ до флеш накопичувача, ухвала слідчого судді про надання тимчасового доступу до нього, протокол тимчасового доступу та опис його вилучення доказами винуватості обвинувачених не є, оскільки ці документи лише підтверджують законність отримання відеозапису з автомобільного відео реєстратора.

Прокурором наданий протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2020 та довідка до протоколу, де зазначено, що свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_46 на фото №3, якого вона бачила на зупинці громадського транспорту в с. Перемога Білопільського району 12.03.2020, тобто у день крадіжки майна у ОСОБА_6 близько 07:50 год. (том 4 а. п. 32-35).

Сторона захисту просила визнати вказаний протокол недопустимим доказом, бо він здобутий з порушенням вимог КПК України.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 заперечувала той факт, що вона під час досудового розслідування впізнала ОСОБА_8 на фотознімку. Вказала, що у протоколі слідчим інформація з її слів перекручена, сам протокол під час його складання вона не читала, а лише його підписала. У залі суду вона також нікого з обвинувачених не впізнала. Вона лише вказала, що бачила на зупинці незнайомого чоловіка, якого описати не може.

Окрім того, суд зазначає, що незнайомого чоловіка свідок бачила у верхньому одязі та шапці на голові.

А впізнання зі свідком проводилося без верхнього одягу та шапки.

На чотирьох фотознімках, які пред`являлися для впізнання свідку, особи, що зображені на них, мають одяг різного кольору світлого та темного. ОСОБА_8 зображений без куртки, троє інших чоловіків одягнуті у куртки. Шапки на головах чоловіків відсутні взагалі.

З протоколу вбачається, що свідок може впізнати особу, яку бачила лише у профіль, за формою обличчя, яке у неї кругле. Але суд зазначає, що форму обличчя, тобто кругле воно чи ні, можливо, визначити, спостерігаючи особу анфас, а не у профіль.

Зазначене вказує, що впізнання особи проведено з порушенням вимогам ст. 228 КПК України.

Окрім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №666/5448/15, суд надає перевагу показанням свідків у суді, навіть якщо вони спростовують протокол впізнання особи та слідчий експеримент за його участі.
Оскільки у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 заперечувала той факт, що вона по фотознімку впізнала ОСОБА_8 , впізнання останнього проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, тому вказані протокол та довідку суд визнає недопустимими доказами.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у викраденні майна у ОСОБА_6 суду надані постанова слідчого від 14.04.2020 про вилучення одягу обвинувачених з камери зберігання; протокол огляду одягу обвинувачених від 14.04.2020, під час якого у куртці ОСОБА_7 знайдена обручка; флеш накопичувач з відеозаписом до протоколу огляду; рапорт слідчого ОСОБА_56 від 22.04.2020 про неможливість виготовити фотознімки до протоколів затримання обвинувачених; протокол пред`явлення обручки потерпілій ОСОБА_6 від 15.04.2020; довідку до протоколу впізнання з фотознімками; клопотання слідчого від 17.04.2020 про арешт обручки; ухвала слідчого судді від 17.04.2020 про арешт обручки (том 4 а. п. 142-158, 163-169).

Сторона захисту просила визнати вказані докази недопустимими та неналежними.

Суд зазначає, що постанова слідчого від 14.04.2020 про вилучення одягу для повторного огляду взагалі не вмотивована і необґрунтована необхідністю повторного огляду одягу затриманих через місяць після їх затримання. Будь-яких доказів, якими була зумовлена необхідність проведення повторного огляду, прокурор суду теж не надав.

Під час затримання ОСОБА_7 застосовувався цифровий фотоапарат «CANON IXUS 175» (том 4 а. п. 115).

Про те, що виготовити фотознімки не представилося можливим, стало відомо лише 22.04.2020, що підтверджується рапортом слідчого Чухліба від 22.04.2020, а повторний огляд уже був проведений 14.04.2020. Зворотнього прокурор суду не довів.

Також суд зазначає, що прокурор як доказ суду надав копію бірки на підтвердження придбання ОСОБА_6 обручки із золота 585 проби вагою 1,32 г розміром 15,5 (том 2 а. п. 76).

Суд зазначає, що доказів законності отримання цього доказу та що ця бірка дійсно має відношення саме до обручки, яка 12.03.2020 викрадена у ОСОБА_6 , прокурор суду не надав.

Окрім того, знайдену обручку у куртці ОСОБА_7 у протоколі слідчий описала як обручку з металу жовтого кольору шириною 5 мм. Більше ніяких ознак обручки у протоколі не вказано. Як під час її відшукання, так і до закінчення досудового розслідування вона так і не була оглянута спеціалістом, ні її дійсна вага, ні розміри встановлені не були. Також не встановлено з якого металу вона виготовлена, якщо із золота, то якої проби, бо товарознавча експертиза з приводу визначення її вартості проводилася без її дослідження.

У той же час, у протоколі впізнання обручки, яку впізнала потерпіла, слідчий вже описує, що її діаметр складає 19 мм, тобто розмір обручки не співпадає.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обручка стала їй замалою, тому вона її розтягувала.

Але належними та допустимими доказами зазначене не підтверджується. Окрім того, спеціалістом не перевірено твердження потерпілою чи можливо обручку із золота розтягнути з 15,5 розміру до 19.

При огляді виявленої обручки зазначено, що вона має з внутрішньої сторони одну подряпину. Але вже при її впізнанні потерпілою ОСОБА_6 зазначено, що обручка має дрібні подряпини, тобто більше чим одну, за якими вона її і впізнала.

У судовому засіданні ОСОБА_6 вказала, що обручка мала тріщину. Але подряпини та тріщина - різні пошкодження.

Під час огляду у судовому засіданні вказаної обручки судом встановлено, що всередині неї дійсно маються дрібні подряпини, про що потерпіла вказала на впізнанні.
Як пояснив у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , у присутності якого при затриманні у ОСОБА_7 був вилучений одяг, то двоє працівників поліції по черзі дуже ретельно оглядали та промацували саме куртку ОСОБА_7 . Але у ній нічого знайдено не було.

Отже, прокурор суду не довів, що зазначена обручка до куртки дійсно була поміщена саме ОСОБА_7 і що це саме та обручка, що викрадена у ОСОБА_6 .

Також суд зазначає, що за версію досудового розслідування крадіжка у ОСОБА_6 відбулася з 07 до 11 год.

Обвинувачених вже о 10:01 год. по вул. Білопільський шлях у м. Суми затримали працівники поліції. Слідуючи логіці обвинувачення, то після вчинення злочину обвинувачені зразу поїхали до м. Суми і все викрадене у ОСОБА_6 , тобто обручка, дві банківські картки, повинні було бути при них.

Але якщо обвинувачені після вчинення крадіжки зразу покинули місце злочину і через нетривалий час були затримані, то викраденим майном у ОСОБА_6 розпорядитися вони ще не могли. Під час затримання як обвинувачених, так і автомобіля 12.03.2020 нічого з викраденого у ОСОБА_6 знайдено не було. Лише через місяць знаходиться обручка, одна банківська картка. А друга банківська картка так і не була знайдена.

На підставі викладеного суд протокол огляду предметів від 14.04.2020 з додатком, протокол пред`явлення речей для впізнання від 15.04.2020 визнає недопустимими доказами, а інші документи неналежними, оскільки у розумінні ст. 84 КПК України вони не є доказами.

Також прокурором суду надані постанова від 15.04.2020 про визнання речовим доказом обручки, квитанції №49, №47 про прийняття на зберігання обручки, постанова слідчого від 14.04.2020 про передачу одягу обвинувачених на зберігання до камери зберігання (том 4 а. п. 159-162).

Ці документи взагалі не є доказами і винуватості обвинувачених вони не підтверджують.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Об`єктивна сторона є одним з елементів складу кримінального правопорушення. Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення включає такі ознаки: діяння (дія чи бездіяльність), наслідок, причинний зв`язок, спосіб, знаряддя і засоби, місце, час, обстановку вчинення правопорушення або поєднання у різних комбінаціях останніх трьох ознак ситуацію вчинення кримінального правопорушення.
Родовим і безпосереднім об`єктом крадіжки, як і всіх інших злочинів проти власності, є відносини власності, тобто відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Предмет крадіжки становить майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Розмір чужого майна, яким заволоділа винна особа в результаті викрадення чужого майна визначається лише вартістю цього майна, що виражається у грошовій формі.

Саме вартість чужого майна як предмета кримінальних правопорушень проти власності є критерієм розмежування кримінального караного і дрібного викрадення чужого майна, яке розглядається як адміністративне правопорушення (ст. 51 КУпАП).

Отже, для визначення чи є у діях винних осіб, які заволоділи майном ОСОБА_6 , склад кримінального правопорушення, необхідно встановити вартість викраденого у неї майна.

На підтвердження вартості обручки, що викрадена у ОСОБА_6 , прокурор надав висновок товарознавчої експертизи №19/119/11/1-738е від 19.03.2020, у якій зазначено, що вартість перстня жіночого із золота 585 проби, масою 1,32 г, придбаного у 2012 році, на момент крадіжки перебував без пошкоджень, становить 1931,90 грн (том 2 а. п. 84-92).

Сторона захисту вказаний висновок у частині оцінки майна ОСОБА_6 просила визнати недопустимим доказом.

Суд зазначає, що вказана експертиза проведена 19.03.2020 без дослідження експертом самої обручки, оскільки слідчий призначив товарознавчу експертизу і визначився провести її без об`єкту дослідження.

Але суд не може прийняти цю експертизу як належний та допустимий доказ з огляду на таке.

Дійсно, на момент призначення цієї експертизи обручки у розпорядженні досудового розслідування ще не було.

Вихідні дані для проведення експертизи з приводу опису викраденої обручки слідчий вказав зі слів самої потерпілої ОСОБА_6 , про що зазначено у постанові про призначення товарознавчої експертизи. При цьому потерпіла вказала, що на момент крадіжки пошкоджень на каблучці не було.

14.04.2020 обручка з`явилася у розпорядженні слідчого, бо у цей день її знайшли у куртці ОСОБА_7 .

Отже, у слідчого не було ніяких перешкод для призначення товарознавчої експертизи з метою визначення не тільки вартості цієї обручки, але і визначити чи дійсно вона виготовлена із золота, який її розмір, вага. Зробити це він був зобов`язаний, оскільки показання потерпілої щодо стану каблучки були суперечливі, бо до моменту виявлення обручки у куртці ОСОБА_7 її стан потерпілою описувався як без пошкоджень. А вже при впізнанні вона вказує, що на обручці маються подряпини, за якими вона і впізнала її.

За вказаних вище обставин суд вказаний висновок товарознавчої експертизи визнає недопустимим доказом у частині оцінки майна за епізодом його викрадення у ОСОБА_6 , оскільки експертиза проводила оцінку майна за епізодами крадіжок у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і в цій частині вказаний висновок не викликає сумнівів у його належності та допустимості.

У судовому засіданні прокурор клопотань про призначення товарознавчої експертизи не заявляв.

Виходячи із закріпленого у ст. 26 КПК України принципу диспозитивності, суд позбавлений можливості, навіть у випадку, коли він виявив відсутність висновку експерта із визначенням розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, самостійно, з власної ініціативи залучити експерта і усунути цей недолік досудового слідства. Залучення експерта судом незалежно від наявності клопотань сторін можливо тільки за обставин, передбачених ч. 2 ст. 332 КПК.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №420/16667/18.

Частина 2 ст. 332 КПК України зазначає, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:

1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;

2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;

3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Але зважаючи на те, що зазначена вище обручка досудовим розслідуванням здобута з порушенням норм КПК, про що зазначено вище, а тому призначати товарознавчу експертизу на підставі недопустимих та неналежних доказах суд вважає недоцільним та таким, що буде порушувати принцип диспозитивності.

Прокурором суду надані постанова т.в.о. начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 12.03.2020 про доручення досудового розслідування групі слідчих у кримінальному провадженні №0000171; повідомлення першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури від 12.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000171; постанова першого заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_49 від 12.03.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000171; постанова начальника СВ Білопільського ВП ГУНП в Сумській області від 16.04.2020 про доручення досудового розслідування кримінального провадження №0000230 групі слідчих; постанова заступника прокурора Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_57 від 16.04.2020 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000230 (том 1 а. п. 230-232, 243, 244).

Суд зазначає, що вказані документи ні за змістом, ні в розумінні ст. 84 КПК України не є доказами у справі і у своїй сукупності не містять таких фактичних даних, які б свідчили про причетність обвинувачених до інкримінованого їм злочину, ці документи підтверджують законність проведення процесуальних та слідчих дій посадовими особами прокуратури та досудового розслідування.
Про непричетність обвинувачених до викрадення майна ОСОБА_6 свідчить і той факт, що сліди взуття, які вилучені під час огляду місця події, відповідно до висновку експертизи №19/119/6/3-480е від 06.04.2020 придатні для ідентифікації і залишені вони не взуттям, що вилучено у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (том 2 а. п. 116).

Як суд вже зазначав вище, обвинувачені затримані були через невеликий проміжок часу після викрадення майна у ОСОБА_6 , у них зразу було вилучено взуття, у яке вони були взуті, у автомобілі іншого взуття знайдено не було.

На місці злочину сліди взуття були залишені іншої особою, а не обвинуваченими.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що самих лише показань потерпілої ОСОБА_6 , що вона бачила на автобусній зупинці поряд зі своїм будинком ОСОБА_8 та інформації про зв`язок абонентів, надання телекомунікаційних послуг, їх тривалість, зміст по номерам телефонів, якими користувалися обвинувачені у день крадіжки (том 3 а. п. 20, 21, 20-61, 117, 118, 120- 139, том 4 а. п. 14-15) недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вказаним епізодом крадіжки.

Заслухавши обвинувачених, потерпілу ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 та спростування позиції сторони захисту прокурор суду не надав.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 2 та підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конценції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Барбера, Мессегуэ і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ у п. 150 свого рішення від 21 квітня 2011 року зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом».

Так як у судовому засіданні винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, за епізодом викраденням майна у ОСОБА_6 та заволодіння її банківськими картками не знайшла свого підтвердження поза будь-яким розумним сумнівом, тому обвинувачених необхідно виправдати за ч. 1 ст. 357 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном ОСОБА_6 .

Потерпілою ОСОБА_5 до обвинувачених заявлений цивільний позов про стягнення 4367 грн майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

Потерпілою ОСОБА_4 до обвинувачених заявлений цивільний позов про стягнення 18431,81 грн майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

У судовому засіданні потерпілі позови підтримали, обвинувачені їх не визнали повністю, оскільки вважають себе невинуватими за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, винуватість обвинувачених під час судового розгляду за фактами викрадення майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження, сума викраденого та не повернутого ОСОБА_5 майна становить 4367 грн, у ОСОБА_4 18431,81 грн.
Отже, заявлені позови про стягнення майнової шкоди потерпілих підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо відшкодування моральної шкода, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій саме обвинувачених.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_5 позов у розмірі 5000 грн є таким, що відповідає обсягу моральних страждань потерпілої внаслідок втрати ноутбука, який вона використовувала у своїй роботі, а її двоє неповнолітніх дітей у навчанні. У зв`язку з чим потерпіла вимушена була вживати додаткових зусиль для організації своєї роботи та навчання дітей.
Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_4 позов у розмірі 10000 грн є таким, що відповідає обсягу моральних страждань потерпілої внаслідок втрати викрадених ювелірних виробів із золота та срібла, які купувалися нею протягом життя на зароблені працею кошти, оскільки вона є пенсіонеркою, отримує лише пенсію, а тому придбати на даний час будь-які ювелірні вироби взагалі позбавлена можливості.
Отже, заявлені позови потерпілих про стягнення моральної шкоди також підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування у провадженні дійсно були проведені трасологічна, товарознавча та дактилоспічна експертизи, загальна вартість яких становить 5809,37 грн, що підлягають стягненню з обвинувачених (том 2 а. п. 84, 101, 127).
Запобіжні заходи обвинуваченим відповідно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою необхідно залишили до набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалами слідчого судді від 19 березня та 17 квітня 2020 року накладені арешти на майно, які необхідно скасувати, оскільки відпала в них потреба (том 4 а. п. 131, 137, 168).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення майна ОСОБА_6 ), за ч. 1 ст. 357 КК України та виправдати їх у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ), і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання відраховувати ОСОБА_7 з дня затримання.

Зарахувати йому у строк відбуття покарання час перебування під вартою з 12 березня по 30 червня 2020 року включно.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодами викрадення майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ), і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.04.2017 у виді арешту і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання відраховувати ОСОБА_8 з дня затримання, тобто з 12 березня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 солідарно на користь:

-ОСОБА_5 4367 грн майнової шкоди та 5000 грн моральної шкоди;

-ОСОБА_4 18431 грн 81 коп. майнової шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у дольовому порядку процесуальні витрати з кожного по 2904 грн 68 коп. за залучення експертів.
Скасувати арешт на чорну куртку зі шкірозамінника, чорні кросівки з матерчатим верхом на шнурках, сині джинсові брюки, що належать ОСОБА_8 ; чорну балонову куртку, чорні ботинки на шнурках та блискавці, сіру флісову шапку, чорні джинсові брюки, що належать ОСОБА_7 ; обручку з металу жовтого кольору, що належить ОСОБА_6 .

Речові докази:

-слід взуття та 3 сліди пальців рук з квартири ОСОБА_5 ; слід взуття, 5 слідів рук, циліндровий механізм врізного замка та ключ до нього з квартири ОСОБА_4 ; сліди тканини з вікна, 2 сліди рук, мікронашарування з торцевої поверхні пройому вікна, 3 сліди взуття з будинку ОСОБА_6 ; сережку з металу сірого кольору, папірець з написом «Комп`ютерна діагностика», три пластикових коробки із заготовками, шматок тонкого металевого дроту, шпінгалет, три папірці з номерами телефонів, коробку коричневого кольору з пляшкою скляною жовтого кольору зі скляною кришкою знищити;

-банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_6 , оптичний диск з відеозаписом із камери спостереження, що виданий свідком ОСОБА_12 , 6 оптичних дисків з інформацією про телекомунікаційні послуги, флеш накопичувач з автомобіля свідка ОСОБА_13 , залишити у матеріалах кримінального провадження;

-обручку з металу жовтого кольору повернути ОСОБА_6 ;

-102 монети Російської Федерації та 20 білоруських рублів залишити ОСОБА_4 ;

-чорну куртку зі шкірозамінника, чорні кросівки з матерчатим верхом на шнурках, сині джинсові брюки, годинник чоловічий наручний, кулькову ручку чорного кольору, чоловічу барсетку, паспорт серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_8 , ідентифікаційний код на його ім`я повернути ОСОБА_8 ;

-куртку балоневу чорного кольору, ботинки чорного кольору, шапку флісову, брюки джинсові чорного кольору з етикеткою BLACKZI, пару кросівок чорного кольору, куртку синього кольору, дві пари штанів чорного кольору, мобільний телефон «IPhone», банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , однодоларову купюру, грошові кошти у сумі 9300 грн, шкіряний гаманець з дев`ятьма картками магазинів, шапку чорного кольору, чоловічу куртку синього кольору з написом «OODJI Man» повернути ОСОБА_7 ; паспорт на ім`я ОСОБА_7 та ідентифікаційний код на його ім`я, 76 грн залишити ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя