Провадження № 1-кс/344/3964/20
У Х В А Л А
02 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про повернення майна вилученого в ході проведення обшуку,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 07/07/2020 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26/06/2020, справа №344/7992/20, проведено обшук транспортного засобу PEUGEOT 301 державний номерний знак НОМЕР_1 , за результатами якого виявлено та вилучено 1 316 127 гривень та 1 мобільний телефон марки «SAMSUNG». Вказані грошові кошти та мобільний телефон не мають жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення, а є особистою приватною власністю заявника, не отримані внаслідок вчинення будь-яких кримінальних правопорушень. Підтвердженням належності заявнику вказаних грошових коштів є розписка про отримання ним грошових коштів у громадянина ОСОБА_6 від 27.01.2020 року. Крім цього, вказані грошові кошти та мобільний телефон не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні №0000005, оскільки я володію ними на законних підставах. На даний час, арешт на грошові кошти та мобільний телефон не накладено, майно не повернено. Вказане свідчить про неналежне виконання працівниками податкової міліції своїх посадових обов`язків в частині неповернення заявнику вилучених грошових коштів та мобільного телефону.

Представник заявника в судовому засіданні доводи скарги підтримав, надав пояснення, що майно вилучено під час проведення обшуку, санкціонованого за ухвалою слідчого судді, після вилучення майна арешт на майно не накладено, отже воно підлягає поверненню; грошові кошти та мобільний телефон не є речовими доказами, не підтверджують жодних обставин вчинення кримінального правопорушення, що розслідується органом досудового розслідування, а отже підлягають поверненню власнику.

Слідчий в судовому засіданні доводи клопотання (скарги) заперечив, з тих підстав, що майно вилучено на підставі ухвали слідчого судді, безпосередньо в якій надано дозвіл на вилучення зазначеного майна, за змістом кримінально-процесуального закону, оскільки вказане майно не є тимчасово вилученим, у слідчого відсутній обов`язок, щодо подання суду клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що вилучення відповідних речей здійснено без правових підстав, оскільки безпосередньо представником скаржника та слідчим вказано, що речі вилучено за ухвалою слідчого судді від 26/06/2020, якою було надано дозвіл на обшук з метою вилучення речей, зокрема грошових коштів та мобільних телефонів, що в подальшому і було здійснено.

При цьому вилучення речового доказу здійснено саме для мети забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Крім цього до завершення кримінального провадження все ще зберігається потреба у дослідження речового доказу судом.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для повернення речей вилучених в ході обшуку.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1