Справа № 461/8014/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/349/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0003213 від 12.07.2018 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 5 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 5 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 59028 грн. та моральної шкоди в розмірі 220 000 грн. задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 59028 грн. та моральну шкоду в розмірі 220 000 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , 08 липня 2018 року, приблизно о 01 год. 55 хв. перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, наніс потерпіломуодин удар сковорідкою в ліву лобно-скроневу ділянку голови та один удар цією ж сковорідкою в праву тім`яно-потиличну ділянку голови, в результаті чого останній, втративши свідомість, впав на підлогу, завдавши тим самим потерпілому,відповідно до висновку експерта №77/18 від 21.08.2018 року, тяжкі тілесні ушкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку з ураженням лівої лобної частки, субдуральної гідроми правої півкулі головного мозку, субарахноїдальних крововиливів лівої лобної ділянки та правої півкулі мозочка, з вторинними крововиливами в білій речовині лівої тім`яної та скроневої часток, яка на фоні ішемічної хвороби серця з зоною гострої ішемії міокарду задньої стінки лівого шлуночка серця ускладнилася набряком набуханням головного мозку, що були спричинені 07-08.07.2018 року, від яких ОСОБА_12 , не приходячи до тями, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок, ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_6 кваліфікувати за ст. 124 КК України, цивільний позов у кримінальній справі залишити без розгляду, з наданням права звернутись в порядку цивільного судочинства.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок є неправильним в цілому, як правової кваліфікації за ч.2 ст. 121 КК України, так і покарання та задоволення позовних вимог представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 . Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що у справі відсутні будь-які прямі свідки випадку, так як обвинувачений ОСОБА_6 був наодинці з ОСОБА_12 у квартирі. Щодо покарання призначеного ОСОБА_6 , то на думку апелянта таке базується на домислах та вигадках, оскільки реальні докази вини обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України відсутні. Також, захисник вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 був тверезим на момент вчинення кримінального правопорушення, а потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується матеріалами справи. Звертає увагу, що суд не дослідив та не надав оцінки показам ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 . Крім цього, сторона захисту вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 розрахований неправильно, так як такий є завищений та стягнений безпідставно. Підкреслює, що потерпілий ОСОБА_12 перший напав на обвинуваченого, а останній лише оборонявся. Апелянт просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, займався суспільно корисною працею, має на утриманні матір, яка хворіє і є інвалідом I групи та дочку, яка має важку хворобу.

17 квітня 2020 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення потерпілої ОСОБА_9 на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 в якій остання просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення. Вважає, що кваліфікація кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України є правильною та обґрунтованою, так як обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс не менше двох ударів сковорідкою по голові потерпілого, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкових травм важкого ступеня, від яких ОСОБА_12 помер. Підкреслює, що будь-яка загроза життю та здоров`ю ОСОБА_6 з боку потерпілого не встановлена та не доведена, як і агресія є надуманою та має на меті лише уникнення від відповідальності та покарання, адже у обвинуваченого не було жодних тілесних ушкоджень. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Також вказує, що заняття ним суспільно-корисною працею та утримання ним матері чи доньки судом першої інстанції не встановлено і нічим не підтверджено.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку показаннями даними в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , даними, які містяться у: протоколі допиту ОСОБА_19 , протоколі слідчого експерименту від 03.10.2018 року, протоколі слідчого експерименту від 19.11.2018 року, висновку судово-медичної експертизи №77/18 року від 21.08.2018 року, висновку судово-медичної експертизи №156/2018-мк від 15.08.2018 року, висновку судово-медичної експертизи №316/18 від 14.12.2018 року, протоколі допиту свідка ОСОБА_19 від 31.01.2018 року, протоколі огляду предмету від 03.09.2018 року, лікарському свідоцтві про смерть №77/18 від 13.07.2018 року та речовим доказом у справі, яким суд дав належну оцінку.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З врахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо посилань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 про те, потерпілий ОСОБА_12 перший напав на обвинуваченого, а ОСОБА_6 лише оборонявся, то такі на думку колегії суддів, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки на тілі обвинуваченого не було жодних тілесних ушкоджень, які б підтверджували будь-яку загрозу його життю та які б свідчили про те, що обвинувачений захищався від нападу. Також, як вбачається із показів свідків наданих в суді першої інстанції, ножа, про який у своїх поясненнях зазначає обвинувачений та його захисник, на місці вчинення злочину знайдено не було. Крім того, важливим є характер та сила нанесення ударів ОСОБА_6 , оскільки такі були нанесені по життєво важливому органу, а саме по голові.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_6 , як такі, що мають на меті уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинений злочин.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані невірно та мають кваліфікуватись за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення маж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки вина ОСОБА_6 доведена дослідженими у судовому засіданні доказами та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, Львівською місцевою прокуратурою №1 до Галицького районного суду м.Львова було скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001198 від 13.03.2019 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07.05.2019 обвинувальний акт було повернуто до Львівської місцевої прокуратури №1, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 полягає у вбивстві, вчиненому через необережність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України. Проте, в обвинувальному акті не зазначено суті необережних дій ОСОБА_6 , не зазначено, в чому саме полягає необережність заподіяння аж двох ударів по голові сковорідкою. Тобто, прокурором у висунутому обвинуваченні ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 119 КК України не конкретизовано та чітко не сформульоване висунуте обвинувачення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 02.09.2019, ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07.05.2019 про повернення обвинувального акту залишено без змін.

Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що слід прийняти до уваги показання потерпілої ОСОБА_20 , а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та протокол допиту свідка ОСОБА_19 , оскільки такі містять відомості, які мають значення у даному кримінальному провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості злочину, який кваліфікується як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого та відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, має постійне місце проживання, на обліках наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Стосовно цивільних позовів заявлених потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 59028 грн. та моральної шкоди в розмірі 220 000 грн., то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такий позов слід задоволити повністю з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_9 оплачувала витрати на лікування свого чоловіка ОСОБА_12 , його поховання та придбання надгробного пам`ятника, розмір яких підтверджуються наданими потерпілою у розпорядження суду наступними доказами: копіями товарних чеків від 13.07.2018, 14.07.2018, 15.07.2018, копіями фіскальних чеків від 08.07.2018, 09.07.2018, 10.07.2018 та 11.07.2018 (а.с.35-42).

Крім того, потерпілій ОСОБА_9 справді спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку з вчиненням даного кримінального правопорушення, що підтверджується їх тривалістю, обсягом додаткових зусиль для організації життя та негативними наслідками.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 є необґрунтована й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 5 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4