Справа № 158/1591/20
Провадження № 1-кс/0158/594/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000492 від 27.06.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В

До Ківерцівського районного суду Волинської області звернувся слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 із клопотанням погодженим із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000492 від 27.06.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, мотивуючи клопотання тим, що 26.06.2020 року о 14 год. 00 хв. невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, шляхом обману, незаконно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 139500 грн., які остання самостійно перерахувала на банківську картку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , в якості оплати за товар. Однак, в ході протиправних дій невстановленої особи, заявнику було завдано матеріальних збитків на вказану суму.

Слідчим відділенням Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000492 від 26 червня 2020 року, розпочатого за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

02.07.2020 року під час проведення слідчої дії за адресою: вул. Чкалова, 61, м. Ківерці, Волинської області, а саме: тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали Ківерцівського району Волинської області від 02.07.2020 року було виявлено та вилучено 620 бухт шпагату для тюків марки «Juta», які знаходяться в приміщення складу кур`єрської служби «Делівері». Вказані бухти шпагату визнані речовим доказом та передані на відповідальне зберігання завідувачу складу кур`єрської служби «Делівері» ОСОБА_12 .

У зв`язку з вищезазначеним, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені - 02.07.2020 року 620 бухт шпагату для тюків марки «Juta», з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Просить задовольнити подане клопотання з підстав об`єктивного з`ясування дійсних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлення причетних осіб до його вчинення.

Старший слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання не підтримала, посилаючись на те, що на даний час відпала потреба у накладенні арешту на вищевказане майно, просила в його задоволенні відмовити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 , власники майна ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , кожен зокрема щодо задоволення клопотання заперечили, посилаючись на те, що потреби у накладенні арешту на вищевказане майно немає, просили в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 173 КПК України вказує, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що слідчим не доведено належним чином необхідність накладення арешту на вилучене майно, що дає слідчому судді підстави відмовити у задоволенні такого клопотання.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000492 від 27.06.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1