ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:642/2160/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2870/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія : ст.ст.186, 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , питання щодо погіршення становища якого не ставиться, без участі потерпілих чи їхніх представників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 06 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який мешкав фактично за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 26 03 2020 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.3 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,-

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень та призначено покарання: за ч.2 ст.296 КК України у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до правил ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Визначено, що строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його затримання, а саме з 09 03 2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення за вироком від 25 12 2015 року - з 30 11 2014 року по 25 12 2015 року, за даним вироком з 09 03 2016 року по 05 04 2017 року (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі).
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 29 12 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова, за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України, до 4 років та 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,-

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до правил ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 12 2015 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення за вироком від 29 12 2015 року - з 12 06 2013 по 04 11 2015 року, за даним вироком з 09 03 2016 року по 17 02 2017 року (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.)

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 у строк покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення із 13 09 2019 року по 15 06 2020 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1день позбавлення волі.

Оскільки відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим, вже перевищує фактично призначене йому основне покарання, то ОСОБА_8 від відбування даного покарання звільнено з-під варти в залі суду негайно.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № 343 від 22 12 2014 року в розмірі 294 грн.84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи №20631 від 02 10 2019 року у розмірі 785,00 грн., судово-дактилоскопічної експертизи № 2/992СЕ від 04 10 2019 року в розмірі 2826 грн.18 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи №1624 від 24 03 2016 року в розмірі 263 грн. 88 коп., тобто по 131 грн. 94 коп. з кожного.

Як вбачається з вироку, 29 11 2014 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, знаходилися у приміському поїзді №6697 на ст. Красноград ПЗ у м.Краснограді Харківської області. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, близько 23 год. 30 хв. у ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_9 виник умисел на вчинення хуліганства.

ОСОБА_7 діючи умисно, в групі з ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, голосно висловлювався на адресу присутніх громадян нецензурною лайкою та реагував на їх зауваження припинити протиправні дії. Діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 під час вчинення хуліганських дій, з метою заподіяння присутнім у потязі громадянам тілесних ушкоджень завдали ОСОБА_10 не менше 12 ударів в обличчя та тулуб, спричинивши йому: закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, чисельні крововиливи на голові та обличчі, травматичну екстракцію 2-го зубу, забиту рану верхньої губи, крововиливи на лівому передпліччі правій гомілці, тобто легкі тілесні ушкодження. У продовження своїх хуліганських дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у такий же спосіб та з хуліганського мотиву, умисно нанесли не менше п`яти ударів ОСОБА_11 , завдавши йому фізичного болю.

Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.

Крім того, 08 03 2016 року, в період часу з 19:00 год. до 20:00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходився біля кафе «Стоп сигнал», що розташоване біля ТОВ «Харківський центральний ринок» по вул. Різдвяній, 33, в м. Харкові, біля якого вони побачили раніше незнайомого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і у них виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 . Підійшовши до останнього, ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілого, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи із корисливих спонукань, відкрито, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, вдарив потерпілого кулаком по обличчю, заподіявши фізичний біль, і заломив йому руки за спину, таким чином зламавши волю ОСОБА_12 до супротиву.

При цьому ОСОБА_8 , виконуючи свою частину спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 , поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи із корисливих спонукань, відкрито, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, витягнув з кишень штанів потерпілого мобільний телефон торгівельної марки Siemens моделі А 55 (в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку lifecell, що не являє матеріальної цінності для потерпілого), вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДЕКЦ МВС України № 1624 від 24 03 2016 року, 15,00 грн., пачку цигарок LD та Запальничку (які не являють матеріальної цінності для потерпілого), а також грошові кошти у сумі 167,00 грн. Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відкрито заволоділи майном ОСОБА_12 та залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду на суму 182,00 грн.

Далі, 11 09 2019 близько 14:00 год., ОСОБА_8 знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , а саме в гостях у своєї знайомої ОСОБА_13 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно із корисливих спонукань, відкрито з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, стоячи поряд з потерпілою, став погрожувати фізичною розправою, після чого ОСОБА_8 , шляхом ривка, зірвав з лівої руки потерпілої ОСОБА_13 браслет 585 проби. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 погрожуючи фізичною розправою, наказав потерпілій ОСОБА_13 зняти з вух сережки 585 проби та віддати йому, побоюючись за своє життя та здоров`я, приймаючи погрози як реальні, потерпіла ОСОБА_13 зняла з вух сережки та передала ОСОБА_8 , тим самим останній відкрито заволодів сережками 585 проби які належали ОСОБА_13 .

В подальшому ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд та обернувши на свою користь, таким чином відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_13 .

Своїми навмисними, протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_13 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 20631 від 02 10 2019 року, матеріальні збитки на суму 15 675 грн. 50 коп., з яких: 11 875 грн. вартість браслету 585 проби, вагою 12,5 грам; 3 800 грн. вартість сережок 585 проби вагою 4вагою 4 грами; 2000 грн. Загальна сума в 17 675 грн.

Судом дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а також за ч.2 ст.186 КК України як грабіж (відкрите викрадення чужого майна), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як грабіж (відкрите викрадення чужого майна), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб по епізоду від 08 03 2016 року; а також відкрите викрадення чужого майна, (грабіж) поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно по епізоду від 11 09 2019 року (а.с.106-112).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив і просив оскаржуване рішення скасувати та, не направляючи справу на новий розгляд в суд першої інстанції, змінити кваліфікацію його дії за епізодом від 29 11 2014 року з ч.2 ст.296 на ч.2 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказав, що не оспорює фактичних обставин справи та їх доведеності за ч.2 ст.186 КК України, однак не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.2 ст.296 КК України, вважаючи, що його дії слід кваліфікувати як грабіж.

Крім того, просив суд взяти до уваги усі обставини, які пом`якшують та обтяжують його провину, особу обвинуваченого, його статус та положення, яке спонукало його до скоєння злочинних дій (т.8 а.с.146-148, 168-169).

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, перекваліфікувати його з ч.2 ст.296 на ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а кваліфікацію дій обвинуваченого вірною.

Потерпілі та їхні представники, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вбачається, що вказане кримінальне провадження вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, та ухвалою апеляційного суду від 07 02 2017 року попередній вирок місцевого суду від 25 12 2015 року щодо ОСОБА_7 скасований колегією суддів з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано в повному обсязі.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок в частині обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також в частині пред`явлення ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому колегією суддів не перевіряється.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо необхідності перекваліфікації його дій з ч.2 ст.296 КК України на ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає їх непереконливими, та такими, що у повному обсязі спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, яким суд відповідно до ст.94 КПК України надав правильну оцінку щодо доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій саме за ч.2 ст. 296 КК України.

Диспозицією ч.2 ст.296 КК України передбачена кримінальна відповідальність за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства - громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом, серед іншого, може виступати здоров`я особи.

Аналіз диспозиції ст.296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК або КАП. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Натомість, диспозицією ч.2 ст.186 КК України передбачена кримінальна відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Основним об`єктом посягання виступає власність.

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Як вбачається зі змісту зміненого обвинувального акту, а також оскаржуваного вироку, пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 полягає у тому, що він 29 11 2014 року спільно з ОСОБА_9 матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, знаходилися у приміському поїзді №6697 на ст. Красноград ПЗ у м. Краснограді Харківської області. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, близько 23 години 30 хв. у ОСОБА_7 в групі з ОСОБА_9 виник умисел на вчинення хуліганства.

ОСОБА_7 діючи умисно, в групі з ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотивів неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, голосно висловлювався на адресу присутніх громадян нецензурною лайкою та реагував на їх зауваження припинити протиправні дії. Діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 під час вчинення хуліганських дій, з метою заподіяння присутнім у потязі громадянам тілесних ушкоджень завдали ОСОБА_10 не менше 12 ударів в обличчя та тулуб, спричинивши йому: закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, чисельні крововиливи на голові та обличчі, травматичну екстракцію 2-го зубу, забиту рану верхньої губи, крововиливи на лівому передпліччі правій гомілці, тобто легкі тілесні ушкодження. У продовження своїх хуліганських дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у такий же спосіб та з хуліганського мотиву, умисно нанесли не менше п`яти ударів ОСОБА_11 , завдавши йому фізичного болю.

Після вчинення хуліганських дій ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.

В судовому засіданні суду першої інстанції під час допиту потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 29 11 2014 року близько 21:00 год. він разом зі своїми друзями ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виїхали електропоїздом сполученням «Харків-Красноград» з м.Харкова в м. Красноград, де в подальшому планували пересісти на інший електропоїзд до м. Полтава. Приїхавши на ст. Красноград ПЗ приблизно об 23 год. 30 хв. 29 11 .2014 року, ОСОБА_15 сказав, що електропоїзд до Полтави буде лише через декілька годин та запропонував залишитися у даному електропоїзді та трохи подрімати, на що усі погодитись та залишилися у даному електропоїзді. Даний електропоїзд стояв по ст. Красноград і світло в ньому не горіло. Під час дрімання він відчув, що його хтось ударив по голові, коли він підвів голову то побачив, що його вдарив ногою по голові раніше незнайомий хлопець з яким також був ще один хлопець та дівчина. Після цього один хлопець, почав світити йому в обличчя ліхтариком, а інший хлопець почав наносити руками удари по голові та в область обличчя. При цьому вони обоє йому сказали, що б він вивернув свої кармани та вихватили його барсетку з якої витрусили всі речі та розкидали по вагону, після чого ці хлопці та дівчина пішли до іншого вагону електропоїзда, а він почав збирати свої розкидані речі. Зібравши свої речі, він та його друзі пішли на вокзал ст. Красноград та через деякий час розповіли усе це черговій по вокзалу ст. Красноград, яка викликала наряд міліції, після чого вони розповіли усе працівникам міліції. Приблизно через півтори години працівники міліції прийшли та привели з собою одного із хлопців, які його били, який в назвався ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 надав аналогічні свідчення.

З огляду на те, що дії ОСОБА_7 виразилися лише у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчиненому групою осіб, при якому було потерпілим з хуліганських мотивів було завдано тілесних ушкоджень, при цьому, обвинувачені, зі слів потерпілого та свідка лише розкидали належні потерпілим речі по вагону, а не заволоділи ними, відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.370,374 КПК України та відповідно до ст.337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановив фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, виклавши їх у вироку.

Разом з тим, необхідно враховувати положення ст.337 КПК України, згідно з ч.ч.1,2 якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З матеріалів провадження вбачається, що в судовому засіданні 23 12 2015 року прокурором було змінено обвинувачення у даному кримінальному провадженні в порядку ст.ст.338,341 КПК України (т.3 а.с.258).

З положень ч.3 зазначеної вище статті вбачається, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З комплексного аналізу положень кримінального кодексу України вбачається, що злочин, інкримінований ОСОБА_7 та передбачений ч.2 ст.296 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України належить до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Отже, в даному конкретному випадку, вийшовши за межі пред`явленого прокурором обвинувачення, суд порушив би загальні засади судочинства, закріплені у ст.129 Конституції України, відповідно до яких, суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст висунутого органами досудового розслідування обвинувачення, вказаного у обвинувальному акті, що могло б призвести до погіршення становища обвинуваченого, що є неприпустимим, оскільки порушило б право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин викладених у вироку суду, в межах обвинувачення, що міститься в зміненому обвинувальному акті та доведеного перед судом прокурором, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, та спростовані змістом судового рішення, в якому викладені переконливі мотиви його прийняття.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо необхідності врахування при винесенні рішення усіх обставин, які пом`якшують та обтяжують його провину, особи обвинуваченого, його статусу та положення, яке спонукало його до скоєння злочинних дій, то колегія суддів їх не приймає до уваги, оскільки наведені обставини були враховані судом при прийнятті рішення.

Так, в ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено, що воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини за яким вчинений злочин, особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які його обтяжують.

При цьому, судом було надано оцінку усім відомостям щодо особи обвинуваченого, які містяться у матеріалах справи. Враховано, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, страждає на ряд хронічних захворювань.

Відтак усі обставини, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції, їм надана відповідна оцінка, та вони враховані при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції вірно послався на те, що вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 03 2020 року, ухвалений у відношенні ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України, при призначенні покарання не враховується, оскільки не набрав законної сили. При апеляційному перегляді оскаржуваного рішення відомостей про набрання вироком законної сили колегії суддів надано не було.

Підстав для застосування положень ч.5 ст.72 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 в іншому обсязі, ніж було застосовано судом першої інстанції, колегія суддів не встановила.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків та свідчили б про необхідність зміни кваліфікації інкримінованих обвинуваченому дій, або призначення іншого покарання, апелянтом не наведено.

Враховуючи наведене вище, колегія судів не вбачає підстав для скасування вироку, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 06 2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4