ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/987/20 Справа № 207/4121/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001186, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинувачених на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Куцеволівка, Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Владівосток, Російська Федерація, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська область, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого АТ ДніпроАзот - ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком строком на 1 рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України згідно п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку зі спливом строку давності.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком строком на 1 рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України згідно п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК Україн, у зв`язку зі спливом строку давності.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком строком на 1 рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України згідно п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК Україн, у зв`язку зі спливом строку давності.

Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілого, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.

Так, 13 липня 2014 року, приблизно о 17.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, запропонував своєму синові обвинуваченому ОСОБА_7 та своєму зятеві обвинуваченому ОСОБА_8 заволодіти чужим майном, а саме кабелем, розташованим поблизу залізничної колії в смт. Карнаухівка у м. Кам`янське.

З цією метою, 14 липня 2014 року, приблизно о 9.00 годині ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у попередній змові, направленій на таємне викрадення чужого майна, приїхали на станцію 164 км. у м. Кам`янське, де поблизу залізничної станції «Карнаухівка вантажна», в районі вулиці Шевченко у смт. Карнаухівка м. Кам`янське, реалізовуючи свій злочинний намір, вздовж залізничної колії викопали з землі, тобто незаконно заволоділи кабелем: СБПБ 24x1, довжиною 118 м, масою 0,039 т вартістю 86,33 за один кілограм, на загальну суму 3366 грн. 87 коп.; кабелем СБПБ 21x1 довжиною 24,5 м, масою 0,009 т, вартістю 86 грн. 33 коп. за один кілограм, загальною вартістю 776 грн. 97 коп.; кабелем СБПР 3x1 довжиною 99,5 метрів масою 0,0095 т вартістю 86 грн. 33 коп. за один кілограм, а всього на суму 820 грн. 13 коп., котрі належать ПАТ «ДніпроАзот», чим заподіяли ПАТ «ДніпроАзот» матеріальної шкоди на загальну суму 4963 грн. 97 коп., що підтверджується висновком експерта №70/34-215 від 12.03.2016р. Заволодівши викраденим, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпорядились ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинувачених просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та не встановлення достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпаність можливості їх отримати.

Обгрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права. Так, на думку захисника, ні досудовим слідством, ні прокурором не була доведена винуватість обвинувачених в скоєнні вказаного злочину поза розумним сумнівом. Захисник зазначає, що ні на досудовому слідстві, ні судом не було встановлено та документально підтверджено який саме кабель був викопаний засудженими, його розмір, марка та назва, так само як і приналежність території, на якій викопано ці кабелі саме ПАТ ДніпроАзот. Разом з цим, захисник звертає увагу, на те, що з метою усунення протиріч було заявлене клопотання про доставку в суд і огляд речових доказів, яке було задоволене та, в порушення ст. 357, 392 КПК України, ухвала суду потерпілою стороною виконана не була, оскільки замість доставлення речових доказів потерпіла сторона надала суду чорно-біле фото з зображенням невідомих обвинуваченим кабелів, про що вони заявили в суді, та на що суд, в порушення ст. 370 КПК України, однобічно прийняв сторону обвинувачення, посилаючись на те, що фрагменти кабелів були досліджені при проведенні експертизи. Захисник вважає, що цей висновок суду носить упереджений, необ`єктивний характер, оскільки при проведені експертизи експерту не надавались речові докази, а висновок експерта зроблений на підставі відомостей із інтернету про зміст і вазі міді в кабелях заданої слідчім експерту. Разом з цим, залишилося невиконаним і рішення суду про витребування із ПАТ ДніпроАзот оригіналів технічних паспортів на зазначений в обвинувальному акті кабель. Крім того, суд належним чином не врахував, що свідок ОСОБА_12 , який працював енергетиком станції Карнаухівка вантажна, показав, що марку кабелю, який був вилучений у обвинувачених він визначав на око, а сам кабель при огляді на 70% складався з мідної поволоки та пояснив суду, що цей кабель був викопаний засудженими за межами станції Карнаухівка вантажна, в тому місці, де розташовувалась станція Карнаухівка Придніпровської залізниці, і яка була розформована та демонтована у квітні 2014 року працівниками цієї залізниці.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого АТ ДніпроАзот вказав на те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а вирок залишити без змін. На думку представника потерпілого, доводи скарги про те, що викрадені кабелі належали не АТ «ДніпроАзот», а Придніпровській залізниці є необгрунтованими та безпідставними, оскільки на підтвердження того, що викрадені обвинуваченими кабелі, перебували на балансі АТ «ДніпроАзот», та закріплені за об`єктом незавершеного будівництва «Зв`язок, централізація та блокіровка стрілочних переводів СЦБ ст. Карнаухівка», було надано вичерпний перелік документів, зокрема, наказ Фонду держмайна про приватизацію, з якого видно, що об`єкт з діяльністю якого пов`язані кабелі, переданий на баланс АТ «ДніпроАзот». Крім того, на підтвердження того, що ці кабелі належать Придніпровській залізниці, жодних доказів суду надано не було, та судом першої інстанції було встановлено, що з приводу зазначеного предмету злочину до правоохоронних органів не надходили звернення будь-яких інших юридичних осіб, а тому це твердження є лише припущенням. Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що АТ «ДніпроАзот» не виконало ухвалу суду про надання для огляду речових доказів (шматки викрадених кабелів), представник звертає увагу, на те, що цією ухвалою було задоволено частково клопотання сторони захисту щодо зобов`язання потерпілої сторони надати суду для огляду речові докази, а саме: шматки викрадених кабелів, проте, не було зазначено, яким саме способом АТ «ДніпроАзот» зобов`язане було надати суду для огляду ці речові докази та яким чином здійснювати їх доставку. Враховуючи громіздкість речових доказів, АТ «ДніпроАзот» було надано суду фото із зображенням зазначених речових доказів, та було запропоновано здійснити огляд речових доказів за місцем їх зберігання, без їх доставки до суду, що зберегло б їх від псування, пошкодження, знищення, втрати. Разом з цим, зазначає, що доводи сторони захистку щодо невідповідності маркування викрадених кабелів зазначеному в обвинувальному акті, грунтуються не на висновках експертизи, а на припущеннях.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілої особи, які заперечували проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині не визнав, та пояснив, що працював на Придніпровській залізниці електромеханіком сигналізації, у зв`язку із чим йому було відомо, що поблизу залізничної станції «Карнаухівка вантажна» в районі смт. Карнаухівка м. Кам`янське знаходяться кабелі, котрі не використовуються та він вирішив їх викопати і здати на склад металобрухту за своїм місцем роботи. Вказав, що саме він був ініціатором викопати кабелі та запропонував це зробити сину та зятю. При цьому вказав де, коли, в якій кількості та в якому стані було викопано кабелі, зокрема, те, що вони викопали траншею та витягнули кабель приблизно 7-10 шматків, кабель був різного маркування, був обрізаний з обох кінців і не підключений, загальна довжина приблизно 70 м, з кабеля вони зняли оболонку. Зазначив, що до його посадових обов`язків відносилось усунення проблем зі зв`язком, однак у той день таких не було, та він поїхав на місце злочину за своєю ініціативою, при цьому, жилети в які були одягнені обвинувачені, він взяв за своїм місцем роботи.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, однак вказав де, коли та за яких обставин було викопано кабелі, зазначив, що ці кабелі не використовувались і не були придатні до експлуатації, з них текла вода. Вказав, що саме його батько був ініціатором викопати ці кабелі, та він не вважав, що вони вчиняють якийсь злочин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав, та пояснив, що ОСОБА_6 попросив його допомогти йому відкопати кабель та здати їх на склад на станції Баглій як металобрухт та вказав де, коли та за яких обставин було викопано вказані кабелі. Зазначив, що коли вони викопували кабелі то знімали з них оболонку.

Не зважаючи на те, що обвинувачені вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не визнали, їх винуватість повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями представників потерпілого та свідків.

Так, представники потерпілої сторони ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , кожен окремо, підтвердили, що викрадені обвинуваченими кабелі перебували на балансі товариства, на підтвердження чого ними було надано вичерпний перелік документації: акт інвентаризації, кошторис, акт технічного огляду, наказ Фонду держмайна про приватизацію, з яких слідує, що об`єкт, з діяльністю якого пов`язані викрадені кабелі, переданий на баланс товариства, об`єкт перебував під охороною товариства, та технічні паспорти на ці кабелі не передбачені,

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він є старшим наряду по охороні станції Карнаухівка промислова працює в охороні ПАТ «ДніпроАзот». Зазначив, що саме він з ОСОБА_12 та Красношликом застали на місці вчинення злочину обвинувачених, поряд із якими лежало 2-3 бухти змотаного кабеля, у кущах недалеко від місця був вже звільнений від обмотки кабель. Вказав, що обвинувачені видавали себе за працівників залізниці, однак у них не було наряду-допуску на проведення робіт. Зазначив, що обвинувачені перебували на охоронюваній території товариства, оскільки у нього є маршрут руху караулу охорони, інструкція контролера, тощо.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працює енергетиком на ПАТ ДніпроАзот. Вказав, що об`єкт станція Карнаухівка Придніпровської залізниці обслуговувала та експлуатувала залізниця, але все обладнання перебувало на балансі ПАТ ДніпроАзот, включаючи кабелі зв`язку, оскільки сам об`єкт був побудований ще за часів СРСР ДВО Азот, правонаступником якого є ПАТ ДніпроАзот. Зазначив, що бачив, як обвинувачені, які були одягненні в жилети працівників залізниці, викопували кабелі, один з них ОСОБА_6 показував посвідчення працівника Придніпровської залізниці. Пояснив, що раніше працівники Придніпровської залізниці дійсно проводили роботи на цьому об`єкті, однак проведення таких робіт узгоджували з ПАТ ДніпроАзот, тому він з працівниками охорони зателефонували на Придніпровську залізницю і з`ясували, що 14.07.2014 жодних робіт працівниками залізниці не заплановано та не проводилось.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що працює на ПАТ «ДніпроАзот» начальником відділу будівництва, усі об`єкти незавершеного будівництва відносяться до їх відділу і одним із таких є Зв`язок, централізація та блокіровка стрілочних переводів СЦБ Карнаухівка" станції Карнаухівка. Цей знаходиться на балансі ПАТ "ДніпроАзот". Зазначив, що бачив місце скоєння злочину, та що дійсно це місце знаходиться під охороною. Разом з цим, вказав, що в результаті інвентаризації встановили крадіжку 242 м кабеля, вирахували вартість збитків, усі шматки вимірювали. Наголошував на тому, що кабель був у робочому стані, весною 2014 його використовували, а паспортів для кабелів немає, оскільки об`єкт не був введений у експлуатацію.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що працює начальником команди загону позавідомчої охорони. Вказав, що бачив викопану траншею і частини багатожильних кабелів. Після огляду та складання протоколу шматки викопаних кабелів одразу були передані на майданчик на зберігання на території товариства. Він особисто писав розписку про отримання кабелів на збереження, слідчий міряв шматки кабеля на місці. Зазначив, що наказом по заводу заборонено копати на прилеглій до заводу території та цей об`єкт є охоронюваною територією підприємства.

Свідка ОСОБА_18 пояснив, що є кабельником-спайщиком на Придніпровській залізниці. Вказав, що у середині квітня 2014 року на станції Карнаухівка проводив роботи з демонтажу обладнання, після закінчення робіт там залишилось багато обрізаних кабелів у землі через те, що їх неможливо або складно викопати. Разом з цим, він підтвердив, що станція Карнаухівка вантажна не обслуговується залізницею, вона належить до території ПАТ "ДніпроАзот", роботи, які там проводилися закінчились у середині липня 2014 року.

Із показів цих свідків видно, що викрадені кабелі дійсно перебували на балансі ПАТ "ДніпроАзот", й без відома якого на вказаній території неможливе проведення будь-яких робіт, при цьому ця територія хоч і не огорожена, проте знаходиться під охороною, а також те, що ОСОБА_6 , як працівник Придніпровської залізниці, був обізнаний в тому, що територія на, якій знаходилися кабелі, знаходиться під охороною ПАТ "ДніпроАзот".

На думку колегії суддів, покази вищенаведених представників потерпілого та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують винуватість обвинувачених саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім того, винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується й наявними в матеріалах провадження й дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 14.07.2014 з фототаблицею до нього, згідно якого об`єктом огляду є ділянка місцевості, розташована біля залізничної станції Карнаухівка. Справа від металевої опори № 25 є ділянка довжиною 30 метрів свіжоскопана. Поверхня грунту рихла, трава відсутня. Закінчується скопана ділянка біля металевої опори. На відстані 10 м від скопаної ділянки у траві знаходяться шматки обмотки кабелю довжиною приблизно 7 м. Кабельна обмотка чорного кольору, пластикова : СБПУ 60/1, СБПУ 30/1, СБПУ- 24/1. На відстані приблизно 15 м від вказаної ділянки у траві знаходяться обмотка від кабелю пластикова чорного кольору: СБПУ 60/1 - 2 куска довжиною приблизно по 7 м кожний; СБПУ 30/1 1 кусок довжиною приблизно 7 м, 1 кусок приблизно 8,5 м, 1 кусок приблизно 7,5 м; СБПУ 24/1 1 кусок довжиною приблизно 8,5 м. На відстані 2 м від обмотки кабелю у кількості 3 штук у траві знаходиться кабель СБПУ 3/1 . Кабель у чорній обмотці діаметром приблизно 20,0 мм, довжина 2 м. Кабель розрізаний на 41 відрізок. На відстані 4 м від вищевказаних кабелів у траві в сторону залізничного полотна знаходиться кабель СБПУ 19/2 в пластиковій обмотці чорного кольору довжиною приблизно 9 м. На кабелі з обох сторін є сліди зрізу. Поряд з даним кабелем лежить кабель СБПУ 3/1 в пластиковій обмотці чорного кольору довжиною приблизно 10 м. Під кабелем СБПУ 3/1 на землі лежить кабель СБПУ 19/1 в металевій обмотці чорного кольору, перший кусок довжиною приблизно 8 м, другий кусок довжиною приблизно 15 м. На відстані 3 м від вказаного кабелю у траві лежить дріт металевий в поліетиленовій оболонці , скручений у 9 бухт. 2 бухти зеленого кольору довжина приблизно 8 м( 24/2 жил), приблизно 11,5 м ( 24/2 жил ); 4 бухти фіолетового кольору довжина приблизно 7 м ( 42 жили), приблизно 10,5 м ( 42 жили ), приблизно 10 м ( 33 жили ), приблизно 8,5 м ( 33 жили ); 3 бухти жовтого кольору, довжина приблизно 7,5 м( 10/2 жил), приблизно 10 м. ( 10/2 жил ), приблизно 10,5 м( 19/2 жил ). На відстані 1 м. від вказаних бухт у траві виявлена сумка в клітинку червоно-біло-чорного кольору розміром 50 х 40 см. В сумці знаходились ножівка по металу та робочі рукавиці. Поряд з сумкою знаходились три лопати та металевий лом довжиною 1,5 м; (т. 1 а.п. 7-13);

- висновком судово-товарознавчої експертизи від 12.03.2016 № 70/34-215 щодо вартості викраденого майна ( т. 1 а.п. 131-134);

- актом позачергової вибіркової інвентаризації на ПАТ ДніпроАзот від 15.07.2014, з якого видно, що проведена інвентаризація кабелів СЦБ на об`єкті незавершеного будівництва Звязок, централізація та блокіровка стрілочних переводів СЦБ Карнаухівка (т. 2 а.п.13);

- актом технічного огляду кабеля, демонтованого на об`єкті незавершеного будівництва Зв`язок, централізація та блокіровка стрілочних переводів СЦБ Карнаухівка" від 15.07.2014, з якого видно, що подальше використання кабелів неможливо і вони у повному обсязі в кількості 242 м підлягають списанню (т. 2 а.п.14);

- накладною від 15.07.2014 про прийняття на відповідальне зберігання ПАТ ДніпроАзот кабелів та розпискою начальника караулу охорони ПАТ ДніпроАзот про прийняття на зберігання демонтованих шматків кабелів; фототаблицею, наданою представником потерпілого у суду з зображенням шматків демонтованих кабелів, котрі зберігаються на території ПАТ ДніпроАзот (т. 1 а.п. 32, 33, т. 3 а.п. 191-194);

- локальною сметою на будівельні роботи на прокладку кабелів зв`язку СЦБ Карнаухівка (т. 2 а.п. 15-16);

- актом обстеження об`єкту незавершеного будівництва Зв`язок, централізація та блокіровка переводів СЦБ Карнаухівка за адресою с. Карнаухівка вул.Петровського, 25А від 15.10.2013, згідно якого встановлено, що вказаний об`єкт перебуває на балансі ПАТ ДніпроАзот (т. 2 а.п. 47-48);

- планом приватизації ДВО Азот, з якого видно, що об`єкт під пунктом 1.2.3. Звязок, централізація та блокіровка стрілочних переводів на станції Карнаухівка промислова знаходиться на балансі товариства ДніпроАзот і відноситься до переліку державного майна, котре в процесі приватизації не увійшло до статутного фонду товариства, але перебуває на балансі АТ ДніпроАзот; карткою обліку витрат на будівництво вказаного об`єкту (т. 2 а.п. 38-46);

- статутом АТ ДніпроАзот, витягом з ЄДРПОУ, з яких вбачається, що акціонерне товариство є правонаступником ПАТ ДніпроАзот (т. 3 а.п. 134-161);

- протоколами про порушення пропускного та внутрішньо об`єктового режиму в ПАТ «ДніпроАзот» від 14 липня 2014 року № 68, з яких слідує, що 14 липня 2014 року о 14.30 годині по станції Карнаухівка промислова, вздовж залізничної колії № 12 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 демонтували з-під землі близько 100 метрів мідного кабелю, після чого, порізавши його на шматки, хотіли здати на металобрухт ( т. 1 а.п. 36, 38, 40 ).

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного з них, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі сторони захисту, у суду немає.

Доводи захисника про те, що стороною захисту не було доведено, що викрадені кабелі було викопано на території, приналежній саме ПАТ ДніпроАзот та належать саме потерпілій стороні, а також про те, що не виконано ухвалу суду про надання технічних паспортів на ці кабелі, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах провадження та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, тому колегія судді розцінює таку позиції сторони захисту, як спосіб уникнення відповідальності за вчиненний злочин.

Так, згідно плану приватизації ДВО Азот, об`єкт Звязок, централізація та блокіровка стрілочних переводів на станції Карнаухівка промислова знаходиться на балансі товариства ДніпроАзот, що також підтверджується актом обстеження об`єкту незавершеного будівництва Зв`язок, централізація та блокіровка переводів СЦБ Карнаухівка за адресою с. Карнаухівка вул.Петровського, 25А від 15.10.2013 та локальною сметою на будівельні роботи на прокладку кабелів зв`язку СЦБ Карнаухівка Разом з цим, належність цих кабелів саме потерпілій стороні підтверджується і актом позачергової вибіркової інвентаризації на ПАТ ДніпроАзот від 15.07.2014.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що АТ"ДніпроАзот" надало суду усі можливі документи на підтвердження приналежності цих кабелів саме їм, проте надання технічних паспортів не виявилося можливим, оскільки цей об`єкт є об`єктом незавершеного будівництва, у зв"язку з чим можливість надання технічних паспортів на кабелі відсутня.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо тверджень сторони захситу щодо невідповідності маркування викрадених кабелів зазначеному в обвинувальному акті, та відноситься до них критично, оскільки ці твердження ґрунтуються не на висновках експертизи, а на показах свідків, які не є очевидцями вчинення злочину, й огляду предмету злочину, та не є фахівцями в цій галузі з документально підтвердженою кваліфікацією.
Щодо тверджень захисника про невиконання ухвали суду про доставку в суд і огляд речових доказів, яка, в порушення ст. 357, 392 КПК України, виконана не була, колегія суддів вважає їх також необгрунтованими, з таких підстав.

Так, дійсно ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.10.2018 було часково задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 про витребування речових доказів для огляду у суді та зобов`язано АТ"ДніпроАзот" надати суду для огляду речові докази у цьому кримінальному провадженні, які були передані їм на зберігання.

Між тим, цією ухвалою не були визначено способу доставки цих доказів для огляду їх суду, та хто понесе витрати на здійснення їх доставки, тому, з огляду на громізкість цих речових доказів та їх стан, АТ "ДніпроАзот" було прийнято рішення про надання суду на огляд їх фотографій, з чим погодився і суд першої інстанції та визнав поважними причини неможливості доставки вказаних речових доказів до зали суду, як на тому наполягала сторона захисту, через їх об`ємність, вагу, та з огляду на те, що їх доставлення потребуватиме додаткових витрат потерпілої сторони, з чим погоджується і суд апеляційної інстанії.

При цьому, стороною захисту не було наведено жодних об`єктивних доводів, щодо того, яким чином відобразиться на ході судового рзгляду безпосередній огляд судом та учасниками провадження цих речових доказів, та які юридичні наслідки він матиме, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо відсутності будь-якого доказового значення цієї процесуальної дії. та достатності огляду саме фотографій цих речових доказів.

Отже, стороною захисту не доведено порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального Закону при винесенні вироку, а також відсутні об`єктивні аргументи неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожному з ним, покарання, яке визначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням усіх обставин провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених, кожного окремо, а, також, із врахуванням думки потерпілої сторони, із застосуванням положень ст. 75 КК України до кожного із обвинувачених, без їх ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим, кожному з ним, судом першої інстанції призначено відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність та таке покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду, щодо звільнення осіб від призначеного покарання на на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.

Аналіз положень ст.ст. 49, 74 КК України свідчить про той факт, що звільнення особи від кримінальної відповідності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України може бути застосовано лише у випадку, коли особа визнає себе винною, а звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, якщо особа просить визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і вимагає виправдати у зв`язку з недоведеністю вини, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільняє від призначеного покарання, або визнає невинною та ухвалює виправдувальний вирок.

Отже, колегія суддів вважає, що в цьому випадку суд, враховуючи вищенаведене, а також, що злочин вчинений обвинуваченими, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості і з дня його вчинення минуло більше 5 років, належним чином мотивував своє рішення щодо доцільності застосування ст.ст. 49, 74 КК України та обґрунтовано звільнив їх від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обгрунтованим та належним чином вмотивованим і справедливим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4