Справа № 447/1471/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/875/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 135, ч.3 ст. 286 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу якою задоволити клопотання та застосувати до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення. Вважає вказану ухвалу незаконною, несправедливою, такою, що постановлена з грубими порушеннями норм процесуального законодавства та прав засудженого, висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи та не грунтуються на повному, всебічному, незалежному дослідженні всіх істотних обставин справи.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6 засуджений на 9 років позбавлення волі, встановленому законом частину покарання відбув, працевлаштований та добросовісно працює в установі. Приймає участь у програмах виховного впливу, має одне заохочення, діючі стягнення відсутні. Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та проігноровано погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , тому розгляд справи був неповний.

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 суд першої інстанції мотивує тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання не довів своє виправлення, тому клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого є передчасним.

При цьому, слідчий суддя зазначив, що засуджений відбув встановлену законом частину покарання, однак за період відбування покарання поведінка засудженого не була стабільно позитивною, заборгованість по цивільному позову не сплачена, тому суд дійшов висновку, що наявність певної кількості заохочень, сама по собі не може засвідчити, що засуджений став на шлях виправлення. Засуджений відбуває покарання протягом 4 років і тільки у останній рік у його поведінці почали з`являтися позитивні тенденції.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора про залишення ухвали суду без змін, вивчивши матеріали справи та переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Також однією з умов умовно-дострокового звільнення є відбуття засудженим за умисний тяжкий злочин не менше двох третин строку покарання.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці. Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції враховуючи те, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання призначене за вчинення злочинів, один із яких є тяжким. Має позов в сумі 98449,40 грн., за час відбування покарання частково погасив заборгованість 371,42 грн., залишок 98077,98 грн., крім того, зарахований на навчання у МНЦ при МВК №50 за спеціальністю «Кравець», навчання на даний час не закінчив, характеристику засудженого та довідку про заохочення і стягнення, згідно яких засуджений стає на шлях виправлення, оскільки протягом 9 місяців вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень, а також те, що засуджений відбув встановлену законом частину покарання, однак за період відбування покарання поведінка засудженого не була стабільно позитивною, заборгованість по цивільному позову не сплачена, прийшов до обгрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці та навчання не довів своє виправлення, а наявність певної кількості заохочень, сама по собі не може засвідчити, що засуджений став на шлях виправлення.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, враховуючи, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання ДУ «Миколаївська виправна колонія №50», колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відповідно, і для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 .

За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 135, ч.3 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: