Справа № 180/1631/19
У Х В А Л А

05 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

колегія суддів Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря с/з ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000246 від 07.05.2019 року обвинуваченого за п. 5 ч. 2 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

27.10.2020 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 від 07.05.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст.115, ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.10.2020 визначено підсудність вказаного кримінального провадження за Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки, він складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підсудний Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, підстав для закриття чи зупинення провадження немає.

Обвинувачений у підготовчому засіданні вважав, що на стадії досудового розслідування порушені його права, не вручений обвинувальний акт, таким чином порушено його право на захист, крім цього зазначив, що справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки даний суд не є найбільш наближений до місця події. Зазначав, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відносно нього є дві кримінальні справи, які вважає за необхідне об`єднати. Також вказує, що він не був належним чином ознайомлений із матеріалами справи, обмежений у часі ознайомлення, обвинувачення йому не зрозуміле, не розглянуті всі його клопотання під час досудового розслідування, з наведених підстав вказаний обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору, а тому заперечував проти призначення справи до судового розгляду, просив повторно повернути обвинувальний акт прокурору. Подав письмові пояснення.

Захисник обвинуваченого підтримав свого підзахисного, просив повернути обвинувальний акт прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та захисника, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вказаного клопотання у зв`язку із відповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. Підтвердив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 повертався прокурору, однак з яких підстав відбувалось таке повернення йому не відомо.

Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши та вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю сторін кримінального провадження. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Положення ст. 291 наведеного Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а за ч. 4 цієї ж норми закону, надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

З огляду на ст.ст. 110, 283 зазначеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст. 2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

За приписами ч. 1 ст. 337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Аналізуючи наведені вимоги Кримінального процесуального закону, слід зробити висновок, що суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити обвинувальний акт на предмет його відповідності не тільки положень ст. 291 цього закону, а й дотримання слідчим чи прокурором під час складення обвинувального акту засад кримінального провадження, а також, в разі виявлення порушень з боку органу досудового розслідування, вжити заходів для поновлення порушених прав учасників судового розгляду.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При складенні та затвердженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України стороною обвинувачення допущені істотні порушення норм процесуального законодавства, які у своїй сукупності унеможливлюють призначення вказаного обвинувального акту до судового розгляду, з огляду на наступне:

Так, за змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до змісту та форми обвинувального акта визначені в ст. 291 КПК України. Вказаною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення та обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальний частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

З аналізу зазначених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у тому, що 07 травня 2019 року о 16 год., разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 , знаходився у людному місці, біля магазину «Славутич», котрий розташований у підвальному нежитловому приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , зберігаючи при собі вибуховий пристрій (гранату невизначеного типу). В цей же час у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 способом, небезпечним для життя багатьох осіб.

Реалізуючи який, розуміючи настанні суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, реально усвідомлюючи, що спосіб вчинення вбивства є небезпечним для життя інших людей, які перебувають у натовпі, свідомо, припускаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень стороннім особам, діючи умисно, протиправно, привів у бойову готовність вибуховий пристрій (гранату невизначеного типу) шляхом вчинення активних дій, які виразилися у натисканні на спусковий важіль однією рукою, при цьому іншою рукою висмикнув запобіжну чеку і утримуючи спусковий важіль у притисненому положенні, кинув вказаний вибуховий пристрій у напрямку ОСОБА_9 , який знаходився у натовпі. Після цього вибуховий пристрій вибухнув.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно смерть від проникаючого сумісного осколкового поранення шиї та голови з ушкодженням верхньо-шийного відділу спинного мозку і стовбурової частини головного мозку.

Крім того, внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , вчинених у спосіб, небезпечний для життя та здоров`я багатьох осіб, були спричинені тілесні ушкодження особам, що знаходились поруч: потерпілому ОСОБА_10 - легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день); потерпілій ОСОБА_11 - легкі тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), та легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки; потерпілому ОСОБА_12 - легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Зазначені вище дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за п.5 ч.2 ст.115 КК України, а саме: умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб; за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; та ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

В обвинувальному акті відсутні посилання на мотиви та мету вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених п.5 ч.2 ст.115 КК України щодо потерпілого ОСОБА_9 ; ч.2 ст.125 КК України щодо потерпілого ОСОБА_10 ; ч.1 ст.125 КК України щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачення викладено без зазначення ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети по відношенню до потерпілих, які обов`язково повинні зазначатись в обвинувальному акті при описуванні кримінальних правопорушень.

Відповідно, при формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування допущено протиріччя, оскільки слідство стверджує, що ОСОБА_5 скоїв умисне вбивство ОСОБА_9 способом, небезпечним для життя багатьох осіб, водночас зазначаючи, що його дії потягли за собою спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім цього в обвинувальному акті не вказано суб`єктивне ставлення ОСОБА_5 до вчинюваних кримінальних правопорушень та наслідків дій (у т.ч. можливих) до потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..

На думку суду таке формулювання суб`єктивної сторони інкримінованого злочину є незрозумілим та суперечливим.

З урахуванням викладеного в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію, інкримінованих кримінальних правопорушень, яка не узгоджується із викладеними фактичними обставинами кримінального провадження.

Вказані дані не дають змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та позбавляють можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що може бути визнано як порушення права на захист.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Про неконкретність обвинувачення, як порушення права на захист, зазначено у Постанові ККС ВС від 22 березня 2018 року (справа № 521/11693/16-к; провадження № 51-380км17), а саме: ... При цьому суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_2 кримінального правопорушення викликає сумнів, а тому вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону....

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 03.07.2019 по справі № 288/1158/16-к:

п.30 « … конституційний обов`язок держави в особі компетентних органів захистити порушені права і свободи постраждалої людини в установленій законом формі, зокрема з дотриманням визначеної КПК процедури встановити дійсні обставини справи і в разі підтвердження факту злочинного діяння надати йому юридичну оцінку відповідно до норм КК України...».

п.33 «Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368КПК України...)».

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах по справам №711/3965/15-к, №145/1573/15-к, 346/5142/17, 200/18903/17, 320/56/15-к: «Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

В рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження, відповідно до положень ст. 2 КПК України.

Враховуючи викладене, суд має забезпечити реалізацію права на захист та передбачених законом процедур не тільки під час судового розгляду, в тому числі й під час підготовчого судового засідання.

Оскільки вказані відомості, які входять до формулювання обвинувачення, обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх обсяг, доцільність та достовірність є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Крім цього, як зазначено в обвинувальному акті, органами досудового розслідування не встановлено розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Хоча чинним КПК України не визначено підстав для повернення обвинувального акту в зв`язку з недотримання органом досудового розслідування вимог КПК України щодо складання реєстру матеріалів досудового розслідування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Ознайомившись з долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування слід зазначити, що він не відповідає вимогам КПК України, оскільки в даному реєстрі не зазначено, зокрема, відомостей про початок кримінального провадження, коли і ким були внесенні відомості до ЄРДР та його номер, в п.1, 8, 27-29, 32-34 зазначаються декілька процесуальних рішень, без вказання їх реквізитів. Крім цього в п.44 реєстру не вказано дати прийняття процесуального рішення.

Аналіз змісту ч.ч. 1,2 ст.91, ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України в своїй сукупності, з урахуванням вищеописаних обставин, дає підстави зробити висновок, що в обвинувальному акті мають бути викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та які підлягають доказуванню у конкретному кримінальному провадженні, з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, оскільки, в судовому розгляді саме цими обставинами кримінального правопорушення має визначатися фактична сторона меж перевірки висунутого обвинувачення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт та додані до нього матеріалами, як такі, що не відповідають вимогам, встановленим нормами КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 3, 6, 8, 9, 19, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 7, 110, 291, 283, 314 КПК України колегія суддів, -

постановила:

Обвинувальний акт від 22 жовтня 2020 року з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 від 07 травня 2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Копії ухвали направити процесуальному керівнику, який за посадою є прокурором Марганецького відділу Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3