Справа № 296/5503/20
Вирок
Іменем України

01 жовтня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0002186 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудимого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту від 11 грудня 2018 року, неповнолітній ОСОБА_4 , 28 травня 2018р. о 12 год. 34 хв., разом з двома своїми знайомими неповнолітніми особами матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, знаходились неподалік домоволодіння, розташованого за адресою в АДРЕСА_2 , що є орендованим приміщенням ТОВ «Електорофорс».

В цей час та за вказаних обставин у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось на території вищевказаного домоволодіння, про що він повідомив інших неповнолітніх осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, які злочинний умисел підтримали, тим самим вступили у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до сховища, діючи спільно та узгоджено, ОСОБА_8 та неповнолітня особа, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, в цей же день, час та місці, користуючись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає та їх дії залишаються ніким не поміченими, з корисливих мотивів, перелізли через паркан описаного будинку та таким чином проникли на огороджену територію домоволодіння за адресою в АДРЕСА_2 .

При цьому, неповнолітня особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, спостерігала за тим, щоб їхні злочинні дії не було викрито.

Перебуваючи на території описаного домоволодіння, ОСОБА_4 разом з іншою неповнолітньою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, виявили цінне майно, належне ТОВ «Електрофорс», а саме, металобрухт, який мали намір викрасти.

ОСОБА_4 разом з іншою неповнолітньою особою матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, продовжуючи свої злочинні дії, почали перекидати вказаний металобрухт через паркан, а інша неповнолітня особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи по інший бік паркану, допомагала останнім.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_4 та інші неповнолітні особи, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, перекинули через паркан:

- металеві труби в кількості 10 штук загальною вагою 59,135 кг, вартістю 295 грн. 68 коп.;

- металевий диск вагою 13,015 кг, вартістю 65 грн. 08 коп.;

- інші дрібні частини металобрухту вагою 8,98 кг, вартістю 44 грн. 90 коп. та перелізли через паркан слідом самі, де їх чекала неповнолітня особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження. При цьому вони виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, однак не закінчили його з причин, які не залежали від їх волі, оскільки їх злочинні дії було виявлено.

Своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

12 грудня 2018 року між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Представником потерпілого ТОВ «Електорофорс» надана письмова згода на укладення вказаної угоди.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме: за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт, з застосуванням

ч. 1 ст. 69 КК України, шляхом призначення покарання нижчого від найнижчої межі, призначити остаточне покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угод про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Представником потерпілого ТОВ «Електорофорс» надана письмова згода на укладення вказаної угоди.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 12 грудня 2018 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 3 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1