Провадження № 1-кс/369/2750/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_4 , про повернення тимчасово вилученого майна, в якій просить: зобов`язати слідчого (дізнавача) ОСОБА_5 повернути тимчасово вилучене посвідчення серії НОМЕР_1 .

Скарга обґрунтована тим, що 25 липня 2020 року поліцейським ОСОБА_6 при оформлені матеріалів ДТП було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 27.03.2013 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на заміну посвідчення старого зразку (книжечки).
Причиною вилучення посвідчення зі слів поліцейського слугував той факт, що відомості про даний документ відсутні в єдиній базі, а значить підроблені.
Вважає, що поліцейському ОСОБА_6 повинно бути відомо, що відомості про посвідчення видані до 2014 року можуть бути відсутні в єдиній базі, дана інформація міститься на офіційному сайті сервісного центру МВС.
В подальшому посвідчення було передано посадовій особі, уповноваженій проводити дізнання ОСОБА_5 , який прибув на місце події.
Також не було видано талон про тимчасовий дозвіл на право керування автомобілем.
Оскільки відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2020 року адміністративну справу № 369/9643/20 повернуто до Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київський області для додаткової перевірки та належного оформлення, а трьох місячний термін тимчасового вилучення посвідчення закінчився, керуючись положеннями діючих законодавчо-нормативних актів 29 жовтня 2020 року заявник особисто звернувся до Центрального відділення поліції Києво- Святошинського ВП ГУНП в Київській області із заявою з проханням повернути посвідчення водія.
Перебуваючи в приміщенні зазначеного відділення 29.10.2020 року з таким же проханням заявник звернувся особисто до пана ОСОБА_5 .
Із слів пана ОСОБА_5 дізнався, що з приводу, нібито виявлених ознак підробки посвідчення відомості про відкриття кримінального провадження були внесені до Єдиного реєстру досудових справ за №0000559 від 25.07.2020 року і справа знаходиться в його провадженні. Повернути посвідчення водія він не може оскільки лише 07 жовтня 2020 року моє посвідчення було передано ним на експертизу.
Зважаючи на вищевикладене просив суд скаргу задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_7 та його адвокат вимоги заяви підтримали, просили її задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був належним чином повідомлений, причину неявки не повідомив.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Вважає, що поліцейському ОСОБА_6 повинно бути відомо, що відомості про посвідчення видані до 2014 року можуть бути відсутні в єдиній базі, дана інформація міститься на офіційному сайті сервісного центру МВС.
В подальшому посвідчення було передано посадовій особі, уповноваженій проводити дізнання ОСОБА_5 , який прибув на місце події.
Також не було видано талон про тимчасовий дозвіл на право керування автомобілем.
Оскільки відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.09.2020 року адміністративну справу № 369/9643/20 повернуто до Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київський області для додаткової перевірки та належного оформлення, а трьох місячний термін тимчасового вилучення посвідчення закінчився, керуючись положеннями діючих законодавчо-нормативних актів 29 жовтня 2020 року заявник особисто звернувся до Центрального відділення поліції Києво- Святошинського ВП ГУНП в Київській області із заявою з проханням повернути посвідчення водія.
Перебуваючи в приміщенні зазначеного відділення 29.10.2020 року з таким же проханням заявник звернувся особисто до пана ОСОБА_5 .
Із слів пана ОСОБА_5 дізнався, що з приводу, нібито виявлених ознак підробки мого посвідчення відомості про відкриття кримінального провадження були внесені до Єдиного реєстру досудових справ за №0000559 від 25.07.2020 року і справа знаходиться в його провадженні. Повернути посвідчення водія він не може оскільки лише 07 жовтня 2020 року посвідчення було передано ним на експертизу.
Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу.
Наведене положення ст. 19 Основного Закону є закріпленням такої вимоги принципу правової визначеності, а, відповідно, і верховенства права, як спеціально-дозвільний тип правового регулювання діяльності органів державної влади. При цьому, вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.
Згідно зі ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;
9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;
10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;
11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Отже, вказаними положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України чітко визначено, які саме рішення, дії, бездіяльність слідчих та прокурорів можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні, а щодо інших дій, рішень, бездіяльності такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді.
Згідно ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобовязана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Частиною 7 ст.236 КПК України визначено, що лише речі та документи, що не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Враховуючи викладене, оскільки скарга подана з приводу неповернення тимчасово вилученого майна, проте вилучені речі та документи у розумінні ч. 1. ст. 167 ЦПК України не є тимчасово вилученим майном, тому дана скарга не підлягає задоволенню.
Згідно вимог ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 169, 170,171, 236, 303 - 309 КПК України , -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна на бездіяльність слідчого.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1