Справа № 360/442/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/478/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залісся Чорнобильського району Київської області, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освіто, працюючого кухаром у ФОП ОСОБА_9 ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », має одну неповнолітню дитину, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 02 вересня 2018 року, близько 20 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсикологічних речовин», керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченка в смт Бабинці Бородянського району Київської області, в напрямку автомобільної дороги «Київ-Ковель», в порушення вимог пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та пункту 2.3 д) Правил дорожнього руху, згідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно своєчасно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, і біля будинку № 52 по вул. Шевченка, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» допустив зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_10 , яка рухалася на проїзній частині вказаної дороги в попутному напрямку даного транспортного засобу, після чого в порушення вимог пункту 2.10 а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди», ОСОБА_7 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди на вказаному вище транспортному засобі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень померла в кареті швидкої медичної допомоги.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №6/475 від 10 січня 2019 року встановлено, що смерть ОСОБА_10 наступила від множинної травми тіла, а саме: травми грудної клітки з синцями, садна, крововиливи в м`які тканини, переломи ребер, розриви пристінкової плеври, легенів, забої легенів, крововиливи в плевральні порожнини, переломи грудного відділу хребта, травма живота з синцем поперекової ділянки, розрив селезінки, наднирників, крововиливи в зв`язків апарат кишечника та розвиток внутрішньочеревинної гематоми, переломи лівої нижньої кінцівки з крововиливом в порожнину лівого колінного суглобу.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3.б), д), 2.9 а), 2.10 а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .
За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в здійсненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній, у виді домашнього арешту. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання і направлення обвинуваченого ОСОБА_7 для відбування покарання після набрання вироком законної сили.Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 10 000 (десять тисяч) гривень, на відшкодування моральної шкоди 371 100 (триста сімдесят одну тисячу сто) гривень.Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 3 731 (три тисячі сімсот тридцять одна) гривня. Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень, на відшкодування моральної шкоди 190 000 (сто дев`яносто тисяч) гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування процесуальних витрат вартість проведення автотехнічної, транспортно-трасологічної та інженерно-транспортної експертиз в сумі 4 576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень. Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Бородянського районного суду Київської області від 02.10.2019 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`яке покарання за ч.2 ст.286 КК України як є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скарга подається у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має постійну роботу, має на утриманні неповнолітню дитину, також судом враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 його щире каяття у вчиненому та часткове добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Крім того, як роз`яснив Верховний Суд України в п.20 Постанови Пленуму №14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Суд першої інстанції, дотримуючись положень ст.65 КК України, в повній мірі врахував тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та грубість, а також особу винного, який вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, визнавши цю обставину такою, що обтяжує його покарання в розумінні ст.67 КК України.
Також, судом у вироку досить обґрунтовано наведено мотиви неможливості застосування до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням та застосування до нього ст.75 КК України.
На думку колегії суддів, доводи захисника про наявність на утриманні у ОСОБА_7 неповнолітньої дитини, наявність постійного місця роботи, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи останнього, щире каяття та часткове відшкодування з його боку матеріальної шкоди, в даному конкретному випадку не можуть бути підставами для застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, враховуючи допущення ним грубого порушення Правил дорожнього руху України, що виразилось у керуванні водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, призначене судом першої інстанції основне покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним та іншими водіями аналогічних кримінальних правопорушень.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4