Номер провадження: 11-кп/813/1619/20
Номер справи місцевого суду: 523/1256/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.05.2020 р. у кримінальному провадженні №0000074 від 16.01.2020 рокувідносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утримує непрацездатну бабусю, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.12.2019 року Суворовським райсудом м. Одеси від за ч.2 ст.185, ч.1 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від його відбування, іспитовий строк 3 роки,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.71 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 11.12.2019 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.
На підставі ст.72 цього ж кодексу зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 16 січня 2020 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відрахований з 16 січня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишений без змін тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, 16 січня 2020 року, близько 02 год. 50 хв., повторно, з корисливих мотивів та умислом на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на паркувальному майданчику біля буд. №23 по вул. Чорноморського козацтва в м. Одесі, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло пасажирської двері автомобіля ГАЗ-3302, держ. знак НОМЕР_1 , та забрав із салону, а також з підкапотного простору належні ОСОБА_9 відповідно перфоратор марки «Сталь», моделі П32-15, с/н 0000699, вартістю 1100 грн, а також акумуляторну батарею марки «МЕГА», вартістю 780 грн, а всього майно, загальною вартістю 1880 грн, яким розпорядився на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини справи, але вважає призначене судом першої інстанції покарання, надто суворим, з таких підстав:

- судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння у розкритті злочину, тому суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого;

- суд не прийняв до уваги молодий вік обвинуваченого, а також те, що на його утриманні знаходиться бабуся-пенсіонерка, яка потребує стороннього догляду, відсутність відносно нього скарг сусідів за місцем мешкання, відношення до вчиненого.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду 1-ої інстанції в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України з іспитовим строком 1 рік.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін, натомість захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту вироку суду 1-ої інстанції видно що, він відповідає приписам ст. 370 КПК України.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Суд 1-ої інстанції, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, які пом`якшують покарання, а також зазначив про відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Окрім того, суд першої інстанції також врахував дані про неофіційне працевлаштування обвинуваченого в якості стажера ріелтора, наявність на утриманні непрацездатної бабусі, позицію потерпілого про несуворе покарання обвинуваченого, а також висновок досудової доповіді про високий ризик повторного вчинення останнім злочину.
З урахуванням викладеного, а також факту засудження ОСОБА_7 у 2019 році за вчинення інших злочинів аналогічної спрямованості, положень ч. 3 ст. 78 КК України, а також роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в частині неприпустимості повторного звільнення засудженого від відбуття покарання з випробуванням, якщо цією особою було вчинено новий злочин під час іспитового строку, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що дана обставина не дозволяє застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 після призначення остаточного покарання положення ст.ст. 69, 75 і 76 КК України.
При цьому, суд 1-ої інстанції зазначив, що станом на час постановлення вироку, попередній вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 11.12.2019 року є таким, що набрав законної сили, оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.03.2020 року лише призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного вироку. Інші судові рішення з питання апеляційного розгляду в даний час відсутні.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що обставинами, які, відповідно до положень ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, визнання вини у вчиненні злочину. Обставин, які відповідно до положень ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Окрім того, судом 1-ої інстанції враховані фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, тому суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, апеляційний суд зважає на те, що він притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину та вчинив новий злочин під час іспитового строку, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, а також не врахування обставин провадження та матеріалів, які характеризують особу, оскільки всі дані обставини враховані судом при призначенні покарання, про що докладно зазначено у вироку.

Окрім того, апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що фактично суд 1-ої інстанції призначив занадто суворе покарання, що не відповідає обставинам провадження та особі засудженого, оскільки на підтвердження позиції сторони захисту про помилковість висновків суду 1-ої інстанції щодо неможливості призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, ним не надано жодних доказів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Також, в судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_7 подано клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2020 році». Натомість, апеляційний суд вважає, що заявлене клопотання підлягає поверненню обвинуваченому, оскільки воно подано передчасно, оскільки зазначений Закон України зареєстрований в Верховній раді у якості проекту, не прийнятий та не набрав чинності.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Повернути обвинуваченому ОСОБА_7 його клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2020 році».

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.05.2020 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3