Справа №463/8356/20
Провадження №1-кс/463/4679/20
У Х В А Л А

11 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область прокуратури Тернопільської області про застосування запобіжного заходу у виді застави -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю с. Плебанівка Тернопільського району Тернопільської області, з вищою освітою, проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимому, підозрюваному у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 382, ч. 3 ст. 191 КК України
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 000 грн., з покладенням на підозрюваного таких обов`язків:
прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;
не відлучатися із населеного пункту (за межі Тернопільської області), в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку наявності таких);
утримуватися від спілкування із свідками даного кримінального провадження у тому числі з працівниками ГУ ДФС у Тернопільській області та ГУ ДПС у Тернопільській області.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 382, ч. 3 ст. 191 КК України умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою та вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, а також у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою.
Згідно клопотання, ОСОБА_7 будучи заступником голови комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із головою комісії ОСОБА_8 , а також іншими членами комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою між собою, достовірно знаючи, що ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019 у справі № 607/2545/19, які набрали законної сили, вирішено долю речових доказів шляхом передачі відповідним установам для їх технологічної переробки, зазначені ухвали суду умисно не виконали, а також перешкоджали виконанню зазначених ухвал.
Так, незважаючи на зазначені рішення суду щодо необхідності передачі речових доказів (спирту та алкогольних напоїв) відповідним установам для їх технологічної переробки ОСОБА_7 , будучи заступником голови комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із головою зазначеної комісії ОСОБА_8 , а також іншими членами комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019 на засіданні відповідної комісії прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому було знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі.
Таким чином, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи заступником голови комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із головою зазначеної комісії ОСОБА_8 , а також іншими членами комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019, перебуваючи у приміщенні ГУ ДФС у Тернопільській області у м. Тернополі вул. Білецька, 1 та достовірно знаючи, що ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019 у справі № 607/2545/19, які набрали законної сили, вирішено долю речових доказів, зокрема спирту та алкогольних напоїв, шляхом передачі відповідним установам для їх технологічної переробки, зазначені ухвали слідчих суддів умисно не виконали, а також перешкоджали виконанню зазначених ухвал та без належних правових підстав прийняли рішення про передачу на знищення, утилізацію зазначеного майна на ТзОВ «Укрекопроект», в результаті чого вказане майно (спирт та алкогольні напої), яке відповідно до рішень суду підлягало передачі відповідним установам для їх технологічної переробки - знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі, чим підозрюється в умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили, яке вчинено службовою особою та вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 382 КК України.
Він же, будучи заступником голови комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із головою зазначеної комісії ОСОБА_8 , а також іншими членами комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконну розтрату майна, зокрема спирту та алкогольних напоїв, які підлягають конфіскації за рішенням суду, у порушення п. п. 7, 8, 9, 14, 16 Порядку, без визначення суми можливої виручки від реалізації продуктів переробки майна, його утилізації та без урахування економічної доцільності їх промислової переробки, з обсягу вилученої партії, вмісту спирту, спирт та алкогольні напої, які у 2-х рішеннях суду підлягають спеціальній конфіскації шляхом передачі їх відповідним установам для технологічної переробки (ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2019 №607/2545/19 (1-кс/607/1734/19) по кримінальному провадженню № 0000803 від 20.11.2017 та ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 №607/1534/16-к (1-кс/607/466/2017) по кримінальному провадженню №0000098 від 20.10.2015), а також відповідно 5-ти рішень судів підлягають спеціальній конфіскації в дохід держави (вирок Бучацького районного суду від 07.05.2018 №595/483/18 (1-кп/595/81/2018) по кримінальному провадженню № 0000006 від 30.03.2018, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16.10.2018 №607/19816/18 (1-кп/607/1397/2018) по кримінальному провадженню № 0000027, ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2018 № 607/19810/18 по кримінальному провадженню № 0000029 від 21.09.2018, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 19.02.2019 №607/1833/19 по кримінальному провадженню № 0000023 та ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2019 № 607/5100/19 (1-кн/607/907/2019) по кримінальному провадженню № 0000001 від 03.01.2019), 07.03.2019 та 10.04.2019 на засіданні відповідної комісії прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна (3180,06 декалітрів безводного спирту та 56527 шт. скляного посуду з під алкогольних напоїв) до ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі.
Таким чином, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи заступником голови комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із головою зазначеної комісії ОСОБА_8 , а також іншими членами комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019 та 10.04.2019, перебуваючи у приміщенні ГУ ДФС у Тернопільській області у м. Тернополі, маючи умисел на незаконну розтрату майна, шляхом зловживання службовою особою, своїм службовим становищем, зокрема спирту та алкогольних напоїв, які підлягають конфіскації за рішенням суду, у порушення п. п. 7, 8, 9, 14, 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, без визначення суми можливої виручки від реалізації продуктів переробки майна, його утилізації та без урахування економічної доцільності їх промислової переробки, з обсягу вилученої партії, вмісту спирту, спирт та алкогольні напої, які у 2-х рішеннях суду підлягають спеціальній конфіскації шляхом передачі їх відповідним установам для технологічної переробки, а також відповідно 5-ти рішень судів підлягають спеціальній конфіскації в дохід держави, на засіданні відповідної комісії, достовірно знаючи, що економічно доцільно 3180,06 декалітрів безводного спирту та 56527 шт. скляного посуду з під алкогольних напоїв передати на промислову переробку, прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна до ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі, в результаті чого державі завдано збитків на загальну суму 115715,08 грн., чим підозрюється у розтраті чужого майна, здійснене шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання в тому числі у виді позбавлення волі. Крім того, в силу своїй посадових обов`язків ОСОБА_7 має широке коло знайомих, у тому числі серед службових осіб різних правоохоронних органів. Крім того, є матеріально забезпеченим, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочинів існує ризик що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та може покинути територію України з цією метою, як в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.
Крім того, враховуючи посадове становище ОСОБА_7 , його авторитет та здобутий досвід, існує ризик можливості впливу на свідків у кримінальному провадженні, інших співробітників ГУ ДПС у Тернопільській області, понятих, експертів та спеціалістів, які будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз, при тому що на даний час не встановлено всіх осіб, які можливо причетні до вчинення злочину.
Крім того, без запобіжного заходу ОСОБА_7 зможе координувати свої дії з невстановленими на даний час співучасниками злочину, що мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Також, може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, а тому, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_7 зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у такому клопотанні. Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, з приводу чого клопотання просить задовольнити. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав з викладених в ньому мотивів.
Захисники проти клопотання заперечили, вважаючи повідомлену підозру незаконною. Зокрема, обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, яка стосується конкретного зобов`язаного суб`єкта, однак ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017р. у справі № 607/1535/16-к та від 28.02.2019р. у справі № 607/2575/19 вказують лише на застосування спеціальної конфіскації і не містять вимог зобов`язального чи забороняючого характеру, як і не містять конкретного зобов`язаного суб`єкта. Крім того, стаття 382 КК України не передбачає кримінальної відповідальності за невиконання ухвал слідчих суддів. Так само, вважають незаконною підозру за ч. 3 ст. 191 КК України, оскільки за діяння, описані в підозрі, очевидно відсутні корисливий мотив, відсутнє збільшення доходів, поліпшення майнового стану кого-небудь, відсутня реальна майнова шкода, прямі майнові збитки, відсутній вигодонабувач. Також, у підозрюваного відсутній статус службової особи, наявність збитків ґрунтується на припущеннях, відсутні кваліфікуючі ознаки за попередньою змовою групою осіб, відсутній умисел на вчинення кримінального правопорушення. Ризики, передбачені статтею 177 КПК України вважають недоведеними, оскільки такі не підтверджені зібраними доказами. Також, просять врахувати що підозрюваний є особою середнього віку, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, матір пенсійного віку, тобто має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи, є працівником правоохоронного органу, має хорошу репутацію, позитивну характеристику, нормальний майновий стан, раніше не судимий та не підозрюваний у вчиненні інших кримінальних правопорушень, а сума збитків становить лише 115 715,08 грн., тобто по 14 465 грн. на кожного підозрюваного, що не є великим або особливо великим розміром. Просять в задоволенні клопотання відмовити.
Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав пояснення своїх захисників.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
До Єдиного реєстру досудового розслідування 19.03.2020р. року внесені дані з приводу вчинення кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 382, ч. 3 ст. 191 КК України.
Про підозру у вчинені даних злочинів ОСОБА_7 повідомлено 08.09.2020р. Окрім нього, про підозру у вчиненні даних злочинів повідомлено ще шістьом особам голові та членам комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:
висновком судово-економічної експертизи №1058-1065/20-22 від 25.08.2020, згідно якого розмір заподіяних державному бюджету збитків складає: від вартості переробки спирту етилового та алкогольних напоїв 87 451,58, від вартості реалізації скляного посуду 28263,50 грн.;
довідкою перевірки б/н від 14.08.2020 за результатом проведення аудиту, згідно якої за умови переробки спирту та алкогольних напоїв (речових доказів у кримінальному провадженні) до державного бюджету могло поступити 87 451,58 грн., а від реалізації скляного посуду з-під вказаних алкогольних напоїв 28263,50 грн.
протоколами засідань комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави від 07.03.2019 та 10.04.2019, згідно яких ОСОБА_7 та інші члени комісії прийняли рішення про передачу на знищення спирту та алкогольних напоїв (речових доказів у кримінальному провадженні);
іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме самими судовими рішеннями.
Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.
При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.
Також, виходячи з фактичних обставин справи, слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , а що стосується аргументів сторони захисту про необґрунтованість підозри та неправильну кваліфікацію, слідчий суддя надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке.
З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 191 КК України полягає в тому числі у розтраті чужого майна, під чим слід розуміти незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.
При цьому, діяння може кваліфікуватися як розтрата лише у разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням. Ця правомочність може виникати не лише в осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією незалежно від форми власності (комірник, експедитор, агент з постачання, продавець, касир). Такою правомочністю можуть наділятися і будь-які інші (приватні) особи, яким власник майна відповідно до закону передає певні повноваження щодо розпоряджання, управління, доставки чи зберігання майна. Така правомочність у особи може виникнути на підставі цивільно-правових угод підряду, найму, оренди, комісії, прокату, перевезення, зберігання. При цьому не має значення, яким саме власником юридичною чи фізичною особою винний був наділений певною правомочністю щодо відповідного майна.
У справі яка розглядається ситуація виглядає таким чином, було майно, яке на підставі судових рішень підлягало спеціальній конфіскації, в тому числі у спосіб передачі відповідним установам для їх технологічної переробки або в дохід держави, однак в подальшому саме на підставі рішення комісії воно було знищено, хоча згідно експертного висновку держава могла отримати дохід в сумі 115 715,08 грн.
Як уже зазначалось вище, такі обставини несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 , можливо, вчинив правопорушення, тоді як питання про наявність у нього статусу службової особи, корисливого мотиву, збільшення доходів, поліпшення майнового стану кого-небудь, реальної майнової шкоди, прямих майнових збитків та наявність вигодонабувача мають бути дослідженні безпосередньо під час прийняття прокурором рішення про направлення обвинувального акту до суду, після чого всім цим аргументам повинен надати правову оцінку суд під час розгляду обвинувального акту по суті.
Що ж стосується правильності кваліфікацій дій підозрюваного за ст. 382 КК України, слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту, що правильність такої кваліфікації є під сумнівом, оскільки як зазначив Верховний Суд під час розгляду кримінальної справи № 554/10478/15-к (постанова від 26.02.2019р.) обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Виходячи зі змісту ухвал слідчих суддів від 03.03.2017р. у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019р. у справі № 607/2545/19, в таких немає безпосередньої вказівки, яка б стосувалась комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним.
Крім того, виходячи з буквального тлумачення положень статті 382 КК України, що зрештою є предметом широкої юридичної дискусії, питання про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання ухвал слідчих суддів потребує чіткого законодавчого регулювання.
Однак, в межах даного клопотання існує обґрунтована підозра про вчинення підозрюваним іншого більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, і тому слідчий суддя в межах вирішення питання про обрання запобіжного заходу не буде зупинятись на тому, що обґрунтованість підозри за ст. 382 КК України є під сумнівом. Зрештою, відповіді на питання, які в цій частині ставлять обґрунтованість підозри під сумнів, мають бути надані безпосередньо під час розгляду обвинувального акту по суті, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Отже, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування першого, третього та четвертого ризиків. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Санкції статей, за якими підозрюється ОСОБА_7 , передбачають покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 3 ст. 191 КК України) та обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років (ч. 2 ст. 382 КК України). В силу вимог статті 12 КК України, перший злочин є тяжким, другий нетяжким.
В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Як уже зазначалось вище, поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри ОСОБА_7 стосується тяжкого злочину, поєднаного з використанням службового становища. В силу вимог статті 75 КК України та примітки до статті 45 КК України, у випадку доведення вини підозрюваного до нього не може бути застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також його фінансові можливості, вважаю, що ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду існує, враховуючи при цьому наявність у підозрюваного паспорта для виїзду за кордон та можливості виїхати за межі України.
Крім того, враховуючи посаду ОСОБА_7 , яку він займає і яка безпосередньо сприяла вчиненню ним інкримінованих кримінальних правопорушень, вважаю, що існує ризик незаконного впливу на свідків кримінального провадження, в тому числі працівників ТзОВ «Укрекопроект», які проводили знищення речових доказів, при тому що сам по собі, такий ризик є актуальним допоки свідки не будуть допитані в суді під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до обставин кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, до якого можуть бути причетні й інші особи, яким також повідомлено про підозру і з якими він зможе координувати свої дії для уникнення кримінальної відповідальності, або ж підшукати осіб, які зможуть дати вигідні для нього та інших співучасників неправдиві покази.
Крім того, на даний час не встановлені всі особи, які можуть бути причетні до даного кримінального правопорушення, що в сукупності, доводить існування ризику про те, що підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, стороною обвинувачення також доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам слід врахувати, що така оцінка стосується перспективних фактів. Зокрема, використовується стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж застава не зможуть запобігти встановленим ризикам лише за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За змістом ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

По відношенню до застави більш м`яким запобіжним заходом є особиста порука та особисте зобов`язання, що виключає можливість застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт, який по суті, носить ізоляційний характер і певною мірою обмежує свободу пересування особи.

В межах даного кримінального провадження слідчий суддя враховує інформацію про стан здоров`я підозрюваного, відсутність у нього тяжких патологічних захворювань, наявність у нього статусу учасника бойових дій, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні двох дітей та матері пенсійного віку, його позитивну репутацію, хорошу характеристику, відсутність судимостей, наявність численних грамот та подяк та інші обставини, визначені у ст. 178 КПК України.
Разом з тим, як уже зазначалось вище, в межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення доведено існування трьох ризиків, два з яких пов`язані з службовою діяльністю ОСОБА_7 . Відповідно, в силу свого професійного становища ОСОБА_7 має реальну можливість вплинути на свідків чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню і тому запобіжні заходи, які не пов`язані покладенням на нього відповідних обов`язків та загрозою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Крім того, через тяжкість покарання в межах даного кримінального провадження також доведено ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, а тому на думку слідчого судді такий запобіжний захід як особиста порука та особисте зобов`язання не зможе повною мірою запобігти вказаному ризику, при тому що одночасно із такими запобіжними заходами актуальними стають попередні два ризики.
Наведені вище обставини в сукупності, незважаючи на досить позитивні характеризуючі дані особу підозрюваного, виключають можливість обрання менш суворого запобіжного заходу, а відтак, слід вважати встановленим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
При цьому, за змістом п. 2 ч. 5 цієї статті, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається зі змісту електронної декларації підозрюваного за 2019р. у власності підозрюваного є земельна ділянка площею 600 кв.м., а також автомобіль марки Daewoo модель Nubira EWCQ 2003 року випуску вартістю 55000 грн. Крім того, у 2019р. підозрюваний отримав дохід у виді заробітної плати в розмірі 239267 грн., проценти в розмірі 688 грн., державну та соціальну матеріальну допомогу в загальному розмірі 16843 грн., кошти із здійснення заходів щодо енергоефективності в розмірі 8900 грн. Також, підозрюваний отримав дохід від відчуження рухомого майна в розмірі 98000 грн., а також має заощадження в загальному розмірі 217009 грн.
Відтак, із урахуванням обставин по справі, кількості доведених ризиків та професійного становища підозрюваного і його авторитет, в силу вимог частини п`ятої ст. 182 КПК України, вважаю, що при визначенні розміру застави слід вийти за межі такого розміру, які передбачені у п. 2 ч. 5 цієї статті, оскільки як уже зазначалось вище, до вчинення ймовірного злочину можуть бути причетні й інші особи, а у випадку порушення підозрюваним того чи іншого обов`язку шкода для інтересів кримінального провадження може бути непоправною.
З цих підстав слідчий суддя відкидає аргументи сторони захисту про завідомо непомірний розмір застави, не говорячи вже про те, що останніми так і не було подано відповідних доказів на підтвердження таких обставин, тоді як дані про матеріальне становище підозрюваного, які містяться в його декларації свідчать про протилежне.
Тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси кримінального провадження, вважаю, що підозрюваному слід визначити заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на дату вирішення питання про обрання запобіжного заходу, що достатньою мірою забезпечить виконання ним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.
Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

З огляду на обставини кримінального провадження та доведені ризики, необхідність покладення на підозрюваного зазначених у клопотанні обов`язків вважаю доведеною, оскільки такі об`єкти направлені на запобігання цим ризикам та не становитимуть непропорційного втручання в особисте життя особи.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного цією ухвалою слід обмежити строком досудового розслідування, який відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України не може перевищувати двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Також, слід роз`яснити підозрюваному, що в разі невнесення ним або заставодавцем застави, до нього може бути застосований інший більш суворий запобіжний захід.
Керуючись вимогами статей 176-178, 182, 194, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави в розмірі сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на момент винесення ухвали, що становить 219 700 грн. із покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України, а саме:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту (за межі Тернопільської області), в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у випадку наявності таких);

5) утримуватися від спілкування із свідками даного кримінального провадження, у тому числі з працівниками ГУ ДФС у Тернопільській області та ГУ ДПС у Тернопільській області.

Строк дії обов`язків закінчується 04.11.2020 року.
Контроль за виконанням ухвали суду в частині покладення обов`язків покласти на слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в даному кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 16.09.2020 року о 13.40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1