Номер провадження: 11-кп/813/1575/20
Номер справи місцевого суду: 504/3429/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.03.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області, українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, працюючого електромонтером у порту «Южний», який проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000419 від 03.07.2016 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.03.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Провадження за цивільними позовами прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» та КЗ «Южненська міська лікарня» про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого закрито. Залишені без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином та цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок моральної шкоди завданої злочином. Також вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та судових витрат.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнаний виним за те, що 3.07.2016 року приблизно о 05.15 годині водій ОСОБА_7 грубо порушив пункти: 1.3; 2.3. «б», «в»; 2.9. «а»; 12.1.; 12.6. «ґ»; 21.1. «Правил дорожнього руху» України, які зобов`язують водія:
1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки»;
п.2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п.12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1. - не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, які відокремлені одна від іншої розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»;
п.21.1. «Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення».
Так, в зазначений день та час водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,45 ‰ етанолу в крові), тим самим позбавивши себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, керуючи власним технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 », рухався в умовах необмеженої видимості, по асфальтованому сухому дорожньому покриттю автодороги М-28 «Під`їзд до порту «Южний» в Комінтернівському районі Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, що позначені відповідною дорожньою розміткою, з боку міста Южне у напрямку порту «Южний», зі швидкістю більше 84 - 112 км/год (згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи №3257/3258 від 22.09.2016 року).
При цьому, в салоні автомобіля ОСОБА_7 пасами безпеки пристебнутий не був і перевозив на місці переднього пасажира ОСОБА_12 , а на місці задніх пасажирів: ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , також не пристебнутих відповідними пасами, ігноруючи вимоги до власної безпеки та безпеки пасажирів.
Крім того, грубо порушуючи вимоги до перевезення пасажирів, водій ОСОБА_7 перевозив у багажнику свого автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 » пасажира ОСОБА_15 .
Проявивши злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, водій ОСОБА_7 під час руху вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, не врахував стану завантаженого пасажирами транспортного засобу, рухаючись із перевищенням допустимої швидкості та створюючи небезпеку, як для себе так і для інших учасників дорожнього руху, проїжджаючи на 5 км зазначеної автодороги, на рівній прямій ділянці, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 » за межі проїзної частини на ліве, за ходом руху, узбіччя із наїздом передньою частиною та лівим бортом транспортного засобу на перешкоду - придорожні дерева.
В результаті ДТП пасажиру автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 » ОСОБА_12 , згідно з висновком судово-медичної « експертизи №508-2059/2016 від 01.08.2016 року, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю, а саме:
а) закрита черепно-мозкова травма: крововиливи під м`які мозкові оболонки;
б) закрита травма грудної клітки: синець, садно грудей, забої легень, розрив грудної частини аорти з крововиливом у праву плевральну порожнину (1500 мл рідкої темно-червоної крові та 200 г. згортків її);
в) закрита травма живота: розрив селезінки;
г) травма кінцівок: садна, синці кінцівок, забійна рана лівої кисті. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 стала гостра крововтрата.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1810 від 03.08.2016 року, в результаті ДТП пасажиру автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_2 » ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох ран, п`яти садна і синець обличчя, закритої травми грудної клітки у вигляді переломів задніх відрізків V-XI правих ребер без зміщення кісткових уламків, забою правої легені, яка супроводжувалась накопиченням повітря в правій плевральній порожнині, синця правої половини грудної клітки, закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків, по одній садна лівої гомілки, області лівого гомілково-ступневого суглобу, лівої стопи, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №2474 від 19.09.2016 року, в результаті ДТП пасажиру автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 » ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому ліктьової кістки лівого передпліччя в нижній третині зі зміщенням кісткових уламків; забійної рани голови, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. п, 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №2535 від 22.09.2016 року, в результаті ДТП пасажиру автомобіля «MITSUBISHI LANCER», р/н « НОМЕР_1 » ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому внутрішньої щиколотки лівого гомілково-ступневого суглоба, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин ДТП №4327 від 23.09.2016 року, водій автомобіля «MITSUBISHI І LANCER», р/н « НОМЕР_1 » належним виконанням вимог п. п. 12.1., 1.3., 2.3. «б» ПДР, мав технічну можливість запобігти втраті контролю над керуванням свого транспортного засобу й тим самим запобігти його виїзду за межі проїзної частини та наїзду на перешкоду (придорожнє дерево).
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, спричинили смерть потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення, вважає вирок таким, що підлягає частковому скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме через надмірну м`якість покарання, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що злочин, який вчинив обвинувачений, є тяжким, останній вчинив його у стані алкогольного сп`яніння; протиправними діями обвинуваченого трьом особам завдано тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди; обвинувачений не відшкодував шкоду, завдану своїми діями потерпілому ОСОБА_11 .
Крім того, прокурор вказує, що уникнення особою обвинуваченого реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема, іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
На підставі зазначеного, прокурор ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Потерпілі та їх представники у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом шляхом направлення за їх адресами судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, як то передбачено ст.135 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілих, враховуючи наявність у матеріалах кримінального провадження заяв потерпілих про розгляд справи за їх відсутності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності потерпілих та їх представників.
Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частина 1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, спричинили смерть потерпілого.

Доводи прокурора про те, що покарання, призначене ОСОБА_7 , є надто м`яким та не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який кримінальним законом відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_16 , одружений, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України суд визнав щире каяття у вчиненому.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене та те, що дане кримінальне правопорушення вчинене з необережності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та із застосуванням правил ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, тобто не пов`язане з реальним відбуттям покарання, буде сприяти виправленню обвинуваченого.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, а саме постійне місце проживання та роботи, за яким позитивно характеризується, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зазначені у вироку суду обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому, додані докази відшкодування завданої потерпілим шкоди та відсутність з їх боку претензій до обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливо без ізоляції його від суспільства, а тому вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування до нього дію ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не враховано, що злочин, який вчинив обвинувачений, є тяжким, останній вчинив його у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються змістом оскаржуваного вироку, у мотивувальній частині якого суд першої інстанції обґрунтовано мотивував врахування зазначених обставин.

Посилання прокурора на неврахування судом першої інстанції того, що протиправними діями обвинуваченого трьом особам завдано тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, апеляційний суд вважає безпідставним, адже зазначені обставини враховані при кваліфікації дій обвинуваченого за відповідною частиною ст.286 КК України та призначення покарання у межах санкції такої статті.

Крім того апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не відшкодував шкоду, завдану своїми діями потерпілому ОСОБА_11 , оскільки зазначене спростовується наявними у матеріалах кримінального провадження розписками (т.1, а.п.158-163) та доданими стороною захисту до заперечень на апеляційну скаргу прокурора розписками про отримання потерпілими грошових коштів у рахунок відшкодування завданої обвинуваченим моральної та матеріальної шкоди а також про відсутність з їх боку претензій матеріального характеру до обвинуваченого. Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілі у своїх заявах просили не позбавляти обвинуваченого волі, вирок суду не оскаржили, що, на думку апеляційного суду, свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого.
Апеляційний суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого, який не переховувався від органів досудового розслідування та суду, сприяв розкриттю злочину, визнав вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував потерпілим завдану ним шкоду.
Отже, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання з застосуванням ст.69 КК України та дійшов вірного висновку щодо можливості застосування до нього дію ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, отже відсутні підстави для його зміни.
Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.03.2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4