Справа № 487/3112/20
Провадження № 1-кс/487/3715/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування скарги зазначає, що 20.05.2020 року він звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві з заявою від 20.05.2020 року про вчинення посадовими особами Іллічівського міського суду Одеської області в особі голови суду ОСОБА_4 , суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 375 КК України постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, де вищевказаними посадовими особами було винесено шість неправосудних ухвал. Вказана заява була отримана уповноваженою особою ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві 22.05.2020 року за вхід. №П-71. Проте до цього часу відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 20.05.2020 року, в порушення вимог ч.1 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.
На підставі викладеного, просить суд зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві ОСОБА_3 від 20.05.2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.
ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, в скарзі просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні скарги ОСОБА_3 просила відмовити.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 20.05.2020 року ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві з заявою від 20.05.2020 року про вчинення посадовими особами Іллічівського міського суду Одеської області в особі голови суду ОСОБА_4 , суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 375 КК України постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, де вищевказаними посадовими особами було винесено шість неправосудних ухвал.
У своїй заяві від 20.05.2020 року ОСОБА_3 зазначає про скоєння колегією суддів Іллічівського міського суду Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_4 , суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, а саме: в період з грудня 2018 року по грудень 2019 року включно ними було вчинено шість епізодів кримінального правопорушення, а саме винесено шість ухвал, які були завідомо неправосудні. За наслідками цих незаконних рішень ОСОБА_3 було позбавлено волі, чим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 146 КК України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», усі отримані із заяв і повідомлень, а також виявлені з інших джерел відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Окрім КПК України, нормативні засади, пов`язані із вчиненням зазначеної процесуальної дії, регламентовані Положенням про порядок ведення ЄРДР, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06.04.2016 року, прийнятим на виконання вимог КПК.
Зі скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що заявник скаржиться на неправомірні, на його думку, дії суддів Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які полягають у винесенні останніми завідомо неправосудних ухвал в період з грудня 2018 року по грудень 2019 року включно.
Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016, № 139 (зареєстрований в Мінюсті України 05.05.2016 за № 680/28810), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.
Положення ст. 214 КПК України, в свою чергу, перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, згідно з якими, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Судом встановлено, що заявник у своїй заяві не наводить конкретних фактичних відомостей та обставин, передбачених ч. 5 ст. 214 КПК України, які свідчили б про існування підстав для кваліфікації дій суддів Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України, зокрема і за ст. 375, ч.3 ст. 382 КК України. Заява ОСОБА_3 містить лише не підкріплене жодними фактами твердження про прийняття суддями завідомо незаконних рішень (ухвал). Таким чином, проаналізувавши зміст заяви, слідчий суддя дійшов до висновку, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_3 із рішенням вказаних суддів.
Так, частиною 1 статті 375 КК України передбачена кримінальна відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.
Таким чином, в розумінні диспозиції статті 375 КК України, вказаний злочин характеризується тільки прямим умислом - усвідомленням судді про те, що він постановляє завідомо неправосудний судовий акт.
Отже, власні сумніви заявника щодо законності судового рішення не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ст. 375 КК України. Припущення заявника про постановлення суддями завідомо неправосудних та незаконних ухвал ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника, оскільки злочинність дій суддів Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.
Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді.
Враховуючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_3 від 20.05.2020 року не містить викладу обставин, які б вказували на наявність у діях суддів Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ознак кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддями рішеннями, слідчий суддя дійшов до висновку, що уповноваженою особою ДБР не допущено бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 20.05.2020 року, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1