1Справа № 335/7740/20 1-кс/335/120/2021
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Заявник вважає, що вказана бездіяльність слідчого є неправомірною, тому просить визнати протиправною бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні щодо не вручення йому копії постанови про закриття кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 КК України та зобов`язати слідчого вручити йому копію вказаної постанови.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 , який перебував дистанційно у режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеозв`язку Easycon, скаргу в частині визнання бездіяльності слідчого у не врученні процесуального документа протиправною та зобов`язання слідчого вчинити певні дії, підтримав та просив її задовольнити, щодо інших вимог скарги, а саме: про залучення адвоката з Регіонального центру безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях, залучення перекладача,
заявник визначився та відмовився від раніше зазначених вимог.
Інші вимоги-клопотання ОСОБА_3 були вирішені в ході судового розгляду.
Слідчий у судовому засіданні заперечував проти вимог скарги, вважає скаргу необґрунтованою, наполягав на тому, що клопотання заявника розглянуто, про що ОСОБА_3 надавалась відповідь, а тому підстав для задоволення скарги немає і у її задоволенні просив відмовити.
Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , позицію слідчого, дослідивши доводи скарги та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно із ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Однак таке клопотання в порядку ст. 220 КПК України слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області не розглянуто, проте заявника повідомлено про розгляд клопотання листом, що не оспорюється заявником, та запропоновано звернутися особисто та отримати вказану постанову особисто або за допомогою адвоката.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України, оскаржувана заявником бездіяльність слідчого може бути оскаржена під час досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
У мотивувальній частині постанови слідчий наводить встановлені ним обставини у справі, що необхідні для її вирішення, із посиланням на докази, за якими ці обставини було встановлено, а також мають бути зазначені мотиви, з яких слідчий не врахував окремих доказів, з посиланням на неналежність, недопустимість, недостовірність, непереконливість тощо та з необхідними поясненнями. Тобто у мотивувальній частині постанови відображаються результати оцінки доказів. Після цього слідчий має дати аналіз цих обставин під кутом зору права.
Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
В судовому засіданні встановлено, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 від 03.07.2020 слідчим не прийнято рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 КПК України, тобто слідчим було порушено вимоги ст. 220 КПК України при розгляді відповідного клопотання заявника.
Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1), Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Так, у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 та у п. 38. Рішення ЄСПЛ у справі «Ankerl V. Switzerland» від 23.10.1996 зазначено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Крім того, у п. 134 Рішення ЄСПЛ у справі «Геннадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туречинни», п.75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Nada проти Швейцарії» зазначено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту»), повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів державної влади.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 220 КПК України, а також те, що станом на час розгляду цієї скарги клопотання ОСОБА_3 належним чином не розглянуто, слідчим не винесено вмотивовану постанову про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання від 03.07.2020 (яке було направлено адресату), слідчий суддя вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково, а саме, зобов`язати слідчого СУ ФР ГУ ДФС в Запорізькій області розглянути в порядку ст. 220 КПК України клопотання ОСОБА_3 за № 7 від 13.07.2020 та про прийняте рішення повідомити, відповідно до вимог ст. 220 КПК України.
Доказів протилежного слідчому судді не надано.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
В іншій частині скарги слід відмовити, оскільки визнання протиправною бездіяльність слідчого, виходить за межі, встановленого ч. 2 ст. 307 КПК України переліку ухвал слідчого судді постановлених за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 3, 110, 220, 303310 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині відмовити.
Повний текст ухвали складено 01.02.2021.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1