Дата документу 25.01.2021 Справа № 937/6281/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/324/21
Єдиний унікальний № 937/6281/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. ст. 185 ч.1, 357 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Токмак Запорізької області, громадянки України, яка має середньо-спеціальну освіту, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності її вини, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Зауважує, що судом при винесені вироку відносно ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 357 КК України призначено у вигляді 6 місяців. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Вважає, що вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.09.2020 відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.09.2020 відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 1 КК України та призначити покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного судом покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинувачену, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з огляду на ступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.09.2020 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, та призначено їй покарання за ч.1 ст.185 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч.1 ст. 357 КК України 6 (шість) місяців обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_6 від призначеного їй покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком, органом досудового розслідування встановлено обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, що 18 серпня 2020 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрала належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy J7» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 2000гривень, в силікованому чохлі-бампері прозорого кольору, який не представляє для потерпілого матеріальної цінності, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер: НОМЕР_3 , яка не представляє для потерпілого матеріальної цінності, грошові кошти на рахунку якої були відсутні, чим завдала потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 2000гривень.

Крім того, 18 серпня 2020 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрала належну ОСОБА_10 банківську карту «Монобанк» ( НОМЕР_4 ), на якій знаходилися грошові кошти в сумі 18гривень, яка згідно до ч. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, після чого зникла з місця події та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурором.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги, передбачені ч. 2 ст. 61 КК України, оскільки призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді 6 місяців обмеження волі.

Між тим, доводи прокурора про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 КК України, викрадення офіційних документів вчинене з корисливих мотивів - караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Колегія суддів вважає, що прокурор в порушення вищевказаних вимог законів, не вказав аргументованих доводів в апеляційній скарзі про те, чому менш суворий вид покарання (штраф) буде недостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, щиро покаялася та активно сприяла розкриттю злочину, повернула майно потерпілому, неофіційно працевлаштована, колегія суддів вважає необхідним пом`якшити останній покарання, замість обмеження волі призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

У зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи прокурора про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Із апеляційної скарги прокурора вбачається, що він просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким, зокрема призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, замість 6 місяців обмеження волі, які були призначені обвинуваченій судом першої інстанції.

Аналіз апеляційної скарги прокурора свідчить проте, що, по-перше, останній вказує підставу для скасування та ухвалення вироку (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність), яка не передбачена ч. 1 ст. 420 КПК України; по - друге, та підстава, яку необхідно було в даному випадку вказати (необхідність застосування більш суворого покарання), прокурором в апеляційній скарзі не вказана.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним відмовити прокурору у скасуванні вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалені свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч.1 ст. 185 КК України - до 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, строком на один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що зазначені у вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: