Провадження № 1-кп/761/1046/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року , Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , при секретарі ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005868 від 25.05.2018 року)

В С Т А Н О В И В :

На розгляді суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187 КК України.
Прокурором у судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, на обґрунтування якого останній послався на подальше існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які було попередньо враховано судом, а також на негативні характеризуючі дані щодо особи кожного із обвинувачених окремо, відсутність обґрунтованих та достатніх стримуючих факторів для запобігання таким ризикам тощо. Разом з тим прокурором заявлено клопотання про накладення на потерпілого ОСОБА_8 грошового стягнення, адже останній тривай час не з`являвляється в судові засідання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти продовження тримання під вартою, оскільки прокурором належними чином подальше існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, не доведено, зокрема не наведено нових ризиків, а тому просили відмовити у продовженні строку тримання під вартою. З приводу задоволення клопотання прокурора про накладення грошового стягнення до потерпілого не заперечували.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити його на домашній арешт або інший, більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчиненому, має міцні соціальні зв`язки, одружена, має двох малолітніх дітей (зі слів), , що істотно зменшує ризики уникнення останньої від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень. Окремо також захисник ОСОБА_6 вказував на тривалість утримання особи під вартою та судового розгляду, що суперечить засадам розумної тривалості кримінального провадження. З приводу задоволення клопотання прокурора про накладення грошового стягнення до потерпілого не заперечували.

Потерпілі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином

Заслухавши учасників судового розгляду кримінального провадження, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що на стадії досудового розслідування стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачені утримуються під вартою 05 червня 2018 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено обвинуваченим до 13 грудня 2020 року включно.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину.
Так, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 ККУкраїни.
Відносно продовження запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується, що на даний час є наявними ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
-у разі зміни запобіжного заходу обвинувачені можуть переховуватись від суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності;
-обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, допит яких не проведено на даний час судом;
-обвинувачені можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджується їхньою поведінкою до вчинення кримінального правопорушення.
Будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у судовому засіданні на даній стадії не встановлено.
Оцінюючи сукупність обставин, що враховуються при дії запобіжного заходу, які визначені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомостей про особу обвинуваченого та репутацію, який не має міцних соціальних зв`язків в місці постійного проживання, відсутність у суду відомостей про постійне місце роботи та щодо наявності в обвинуваченого офіційних джерел доходу, наявність судимостей, тому суд приходить до висновку про необхідність продовження дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Стороною захисту суду на даній стадії судового розгляду не доведено, що наявні ризики відносно вказаного обвинуваченого зменшились або зникли.
Враховуючи вищевикладене, на переконання суду, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Що стосується запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд приходить до наступного.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 до арешту була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 ., до арешту проживала разом своїми дітьми.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому суд враховує, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
З урахуванням вищезазначених обставин, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченої на даний час не є виправданим, оскільки прокурором в даному випадку не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які він посилався в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченої, стан її здоров`я, наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана з неявкою в судове засідання потерпілих та свідків обвинувачення, суд вважає, що на цей час необхідно змінити відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт, який в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 лютого 2021 року, включно.

У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, яким заборонити підозрюваній залишати місце свого проживання за адресою:, АДРЕСА_1 .
Крім того, покласти на обвинувачену такі обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме :

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду у кримінальному провадженні.

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання уповноваженому органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

Строк дії ухвали про застосування домашнього арешту та покладення обов`язків щодо ОСОБА_4 визначити на 60 днів, до 08.02. 2021 року.

Виконання ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Копію вказаної ухвали направити прокурору та відділу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_4 . для виконання та контролю в частині обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Копію вказаної ухвали направити Начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» для виконання, в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою..

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу виконується негайно та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1