печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власників майна -адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000226 від 03.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.191, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим із прокурором, про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив наступне.

В провадженні ГСУ НП України знаходиться кримінальне провадження № 0000226 від 03.07.2020, за фактом заволодіння майном ДП «Конярство України» службовими особами філій ДП «Конярство України» (Новоолександрівський кінний завод № 64, Стрілецький кінний завод № 60, Лимарівський кінний завод №61, Деркульський кінний завод №63), за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Діброва», ТОВ «Олімпіас Груп» та іншими невстановленими особами, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України; за фактом розкрадання майна ДГІ «Конярство України» службовими особами Лимарівського кінного заводу № 61, за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Діброва», за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також за фактом причетності окремих громадян Луганської області до незаконного обігу вогнепальної зброї та боєприпасів, тобто за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

29.10.2020 в ході проведення огляду засіяного соняшником поля, на території земельної ділянки з кадастровим номером :07:002:0007 де зафіксовано збір урожаю, вилучено спеціальну вантажну техніку, яка використовувалася ТОВ «Діброва» для збору урожаю з зібраним урожаєм.

На думку слідчого, наявні підстави на накладення арешту на сільськогосподарську техніку та врожай, оскільки вказане майно є предметом злочинного посягання та засобами вчинення кримінального правопорушення. Крім того існує необхідність арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна, спеціальної конфіскації, відшкодування завданої шкоди.

Заслухавши пояснення прокурора в обґрунтування доводів та вимог клопотання,представника власника майна, вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 170 КПК України).

Отже, положеннями КПК України фактично передбачені два самостійні інститути забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ст. 170 КПК України), а також накладення арешту на речі, майно та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна та/або з метою збереження речових доказів (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України).

Органом досудового розслідування за погодженням з прокурором у вищевказаному клопотанні ініційовано питання про арешт майна з обох наведених вище підстав.

Проте у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено. Відтак накладення арешту на майно на підставі п.п.2-4 ч.2 ст. 170 КПК України не ґрунтується на вимогах закону.

Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину ( п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання не встановлено достатніх та допустимих в розумінні ст. 86 КПК України доказів, які б підтверджували, що вражай на який просить накласти арешт слідчий є предметом та злочинного посягання, а сільськогосподарська техніка-знаряддям вчинення злочину, враховуючи наявність між ДП «Конярство України» та ТОВ «Діброва» господарських відносин, відтак вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий відповідає вимогам ст.98 КПК України під час розгляду клопотання не встановлено.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене, органом досудового розслідування не доведено та при розгляді клопотання не встановлено достатніх доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдовували доцільність накладення арешту на сільськогосподарську техніку та сільськогосподарську продукцію, а відтак слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 167, 170, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1