Провадження № 1-кп/331/112/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004060 від 26.11.2016 року, за № 0000735 від 03.05.2019 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який має судимості:
- 08.07.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; звільнений 01.08.2014 року на підставі п. «а» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- 07.12.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання не відбуте;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин. ОСОБА_4 , знаходячись на перехресті проспекту Соборний та вулиці Академіка Амосова в м. Запоріжжі, побачив потерпілого ОСОБА_6 , який впав на асфальт та знаходився в безпорадному стані внаслідок того, що невстановлені під час досудового розслідування особи застосували відносно нього газовий балончик, підійшов до останнього та маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілим, з правої зовнішньої кишені куртки відкрито викрав майно ОСОБА_6 а саме:

- мобільним телефоном «Самсунг 7272» в корпусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № ОИ-1131 від 20.12.2016 складає 1550 гривень, в якому знаходились дві сім-карти операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «МТС», які для потерпілого матеріальної цінності не представляють;

- шкіряним гаманцем коричневого кольору, вартістю 300 гривень;

- грошовими коштами на суму 1500 гривень;

- пенсійним посвідченням на ім`я потерпілого, яке для потерпілого матеріальної цінності не представляє;

- водійським посвідченням, яке для потерпілого матеріальної цінності не представляє;

- картою «ПриватБанку», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє;

- картою «Ощадбанку», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3350 гривень.

Крім того, 03 травня 2019 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на проїжджій частині напроти будинку № 9 по вулиці Жуковського в м. Запоріжжі, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до припаркованого автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та шляхом пошкодження замку багажника, невстановленим в ході досудового розслідування предметом, відкрив його, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: двома каністрами антифризу «FELIXPROLONGER 40G11», 5.0 літрів кожна, вартістю 250 гривень за одиницю товару, а всього викрав майна на загальну суму 500 гривень, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після чого, ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину разом з викраденим майном.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні по епізоду відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 повністю визнав, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив суду, що 25.11.2016 року він проводив час зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Приблизно о 20-00 годині, знаходячись на перехресті проспекту Соборного та вулиці Академіка Амосова в м. Запоріжжі, він звернув увагу на раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_11 , який впав на коліна та не міг підвестись. Він підійшов до нього, щоб з`ясувати, що сталося. В той момент, коли він намагався підняти потерпілого, звернув увагу на те, що в останнього в кишені знаходився мобільний телефон та гаманець. Скориставшись безпорадним станом потерпілого, він витяг з кишені останнього мобільний телефон та гаманець, в якому були грошові кошти. В цей час ОСОБА_9 підійшов до потерпілого та почав надавати йому допомогу та телефонувати до швидкої допомоги та поліції. Він в свою чергу, залишив потерпілого та пішов по особистим справам. У подальшому він продав телефон на ринку «Анголенко», грошові кошти залишив собі. Вході судового розгляду, він в повному обсязі відшкодував потерпілому ОСОБА_6 завдані ним збитки на суму 1900 гривень. Окрім цього додав, що йому дуже соромно за вчинене, він усвідомив свою протиправну поведінку, зробив для себе відповідні висновки, приніс потерпілому вибачення.

У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції, однак суд визнав за доцільне дослідити докази, на які посилається сторона обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що 25.11.2016 року, приблизно о 20-00 годині він йшов по перехрестю пр. Соборного та вул. Академіка Амосова, зупинився біля забору щоб справити природні потреби. Того дня він вживав алкогольні напої, однак був у задовільному стані. У цей момент до нього хтось підійшов та приснув газовим балончиком йому в обличчя, після чого він відчув різкий біль в очах та побіг у бік дороги, де впав на коліна, тримаючись за очі. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_4 та дістав з його кишені мобільний телефон та гаманець. Хто саме приснув йому в обличчя він не знає, однак впізнає ОСОБА_4 як особу, яка заволоділа його речами. Через деякий час хтось із сторонніх осіб викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Мобільний телефон йому згодом повернули працівники поліції. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого він не має у зв`язку з тим, що останній в повному обсязі відшкодував йому завдані збитки, у зв`язку з чим заявлений ним цивільний позов на суму 1800 гривень просив залишити без розгляду. Покарання обвинуваченому просив призначити на розсуд суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що у 2016 році до нього на ринок «Анголенко» прийшов його знайомий на ім`я ОСОБА_13 разом із ОСОБА_4 , який запропонував придбати у нього мобільний телефон Самсунг. Він погодився і за грошові кошти в сумі, приблизно, 500-700 гривень купив його у ОСОБА_4 , не питаючи про його походження. В подальшому даний мобільний телефон був вилучений у нього працівниками поліції.
Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 26.11.2016 року з фототаблицею, в ході якого оглянуто ділянку місцевості біля будинку № 39 по вул. Академіка Амосова в м. Запоріжжя, під час якого зафіксовано місце вчинення злочину (т. 1, а.п. 72-75);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 16.01.2017 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка заволоділа його майном (т. 1, а.п. 79-84);

- експертним висновком ОИ-1131 від 20.12.2016 року, з якого слідує, що ринкова вартість мобільного телефону «Samsung 7272», який був в експлуатації, станом на 25.11.2016 року складає 1550 гривень 00 копійок (т. 1, а.п. 87);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.12.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка в перших числах грудня 2016 року продала йому мобільний телефон «Samsung 7272», в корпусі чорного кольору (т. 1, а.п. 88-90);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05.01.2017 року, під час якого у ОСОБА_12 був вилучений мобільний телефон «Samsung 7272» (т. 1, а.п. 92-95);

- протоколом огляду предмету від 05.01.2017 року з фототаблицею, в ході якого оглянуто мобільний телефон «Samsung 7272» в корпусі чорного кольору, який був вилучений у ОСОБА_12 під час проведення тимчасового доступу (т. 1, а.п. 96-98);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.12.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка в перших числах грудня 2016 року пропонувала йому купити мобільний телефон «Samsung 7272» в корпусі чорного кольору (т. 1, а.п. 101-103).

Окрім вищевикладеного, по епізоду таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що 03.05.2019 року, знаходячись в районі ринку «Анголенка» по вул. Жуковського в м. Запоріжжі, він звернув увагу на припаркований автомобіль ВАЗ 2106, поряд з яким, власника вказаного транспортного засобу не було. Підійшовши ближче та, зрозумівши, що багажник вказаного автомобіля не зачинений, він відчинив його, звідки таємно викрав дві каністри з антифризом. Через деякий час його зупинили працівники поліції з викраденим майном.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд даного кримінального провадження без його участі, претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого не має у зв`язку із поверненням викраденого майна, покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду (т. 3, а.п. 137-138).

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, щодо фактичних обставин по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що підтверджують наявність речових доказів та матеріалів судового провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 має судимість за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, яка в установленому законом порядку не знята та не погашена, вчинив нетяжкі злочини, не одружений, дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», на диспансерному обліку в інших спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, заподіяна шкода потерпілому ОСОБА_6 відшкодована в повному обсязі, шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_8 усунута шляхом повернення викраденого майна, у зв`язку з чим реальних матеріальних збитків потерпілим не завдано.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків та не завдало реальних матеріальних збитків, оскільки заподіяна шкода відшкодована в повному обсязі, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Беручи до уваги, що епізод відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 від 25.11.2016 року в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, враховуючи той факт, що епізод таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 від 03.05.2019 року вчинений ОСОБА_4 після постановлення вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, судпризначає остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України прийняти відмову потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди на суму 1800 гривень.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року більш суворим, призначеним за даним вироком, визначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання з урахуванням вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року і призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 14 (чотирнадцяти) днів позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 17 січня 2017 року по 24 січня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення, що дорівнює 02 роки 14 днів позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 таким, що покарання, призначене за даним вироком відбув повністю.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України прийняти відмову потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди на суму 1800 гривень.

Речові докази:
- мобільний телефон «Самсунг 7272» в корпусі чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 залишити у ОСОБА_6 за належністю (т. 1, а.п. 99-100);

- дві каністри антифризу «FELIXPROLONGER 40G11», 5.0 літрів кожна, які передані на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_8 залишити у ОСОБА_8 за належністю (т. 3, а.п. 145-146).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1