1Справа № 335/5050/20 1-кп/335/724/2020
9 листопада 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 12.07.2006 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком в1 рік 6 місяців;
2) 17.09.2007 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 304, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, із застосуванням ст.ст. 69, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
3) 27.12.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, із застосуванням ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
4) 06.10.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 3 місяці;
4) 10.10.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,
ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за скоєння корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знята та непогашена, на шлях виправлення та перевиховання не став, та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставинах.
13.05.2020, приблизно о 18 год. 50 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні квартири номер АДРЕСА_2 за місцем мешкання його бабусі ОСОБА_6 , побачив на журнальному столі планшет фірми «Samsung Galaxy Tab E», в корпусі чорного кольору, який належить потерпілій.
В цей час у ОСОБА_4 виникнув злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до зазначеного столу, після чого відкрито заволодів вказаним планшетом, відштовхнувши від себе рукою потерпілу ОСОБА_6 , яка намагалась перешкодити вчиненню злочину ОСОБА_4 . Після чого останній зникнув з місця скоєння злочину із викраденим ним майном, не реагуючи на поклики потерпілої зупинитися, розпорядившись викраденим планшетом «Samsung Galaxy Tab E» на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 1 886 грн. 34 коп.
Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Крім того, не зупиняючись на скоєному, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом повернення викраденого ним майна ОСОБА_6 , 14.05.2020, приблизно об 11 год. 00 хв., зателефонував останній.
Під час телефонної розмови ОСОБА_4 , не маючи на меті віддавати ОСОБА_6 викраденій у неї планшет «Samsung Galaxy Tab E», повідомив потерпілій про те, що він поверне викрадений ним планшет «Samsung Galaxy Tab E» за умови передачі йому грошових коштів в сумі 2 000 грн., на що ОСОБА_6 погодилася.
Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 14.05.2020, приблизно об 11 год. 10 хв., прибув до зупинки громадського транспорту «пл. Пушкіна» в м. Запоріжжі, де зустрівся з потерпілою ОСОБА_6 та зловживаючи довірою останньої, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в сумі 2 000 грн., які належать ОСОБА_6 .
Вподальшому, ОСОБА_4 зникнув з місця скоєного ним злочину, та отриманими в результаті своєї злочинної діяльності грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на вищезазначену суму.
В судовому засіданні, суд, за клопотанням прокурора долучив до матеріалів кримінального провадження лікарське свідоцтво № 4268 про смерть потерпілої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.
За змістом норм ст. ст. 46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника заінтересованої сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої процесуальні обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується лікарським свідоцтвом № 4268 про смерть від 03.10.2020.
Смерть фізичної особи, як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення , за яким до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього. Допускається правонаступництво у справі за позовами про право, яке за своєю природою є майновим та тісно не пов`язані з особою суб`єкта.
Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Поряд з тим, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.
З наявних матеріалів справи вбачається, що потерпіла за життя ані в ході досудового слідства, ані в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті не зверталась до обвинуваченого з цивільним позовом, таким чином висловила своє волевиявлення щодо цього питання. Отже, потерпіла у справі померла, її цивільна правоздатність і цивільна процесуальна дієздатність припинилась в момент смерті.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати. Наполягав на застосуванні ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників провадження, при дослідженні вини обвинуваченого ОСОБА_4 , зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінальних правопорушень, правильно розуміє обставини кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому, судом, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано недоцільним, на підставі чого суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, при цьому суд роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини справи, які не досліджувались, в апеляційному порядку.
Аналізуючи по справі докази, межі яких судом визначено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, згідно із ст. 12 КК України (в редакції, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення і на теперішній час) відноситься до тяжкого злочину.
В свою чергу, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, згідно із ст. 12 КК України (в редакції, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочинів середньої тяжкості. Водночас, дане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) відноситься до нетяжких злочинів.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він громадянин України, раніше судимий, скоїв кримінальні правопорушення в період іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та під наглядом не перебуває, однак неодноразово з 2002 року перебував на стаціонарному лікуванні, в останнє з 11.07.2019. по 26.07.2019 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок комбінованого вживання ПАР у особистості з суміжною розумовою відсталістю, перебуває під спостеріганням нарколога з 01.07.2019 з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, канабіоїдів, синдром залежності, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 під час розгляду справи судом не встановлено.
Суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, не зменшує суспільну небезпеку кримінальних правопорушень до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69, 69-1 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 10.10.2019 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Судом встановлено, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України в цьому кримінальному провадженні, обвинувачений вчинив після ухвалення попереднього вироку суду від 10.10.2019, тобто до повного відбуття покарання.
В ч. 1 ст. 71 КК України зазначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , те, що він раніше судимий, судимість в установленому законом порядку не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв умисні корисливі кримінальні правопорушення в період іспитового строку, тобто до повного відбуття попереднього покарання, офіційного джерела доходів не має, також враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставини, що обтяжують покарання, те, що обвинувачений щиро розкаявся, перебуває під спостеріганням нарколога з 01.07.2019, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за пред`явленим обвинуваченням в межах санкцій ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України з ізоляцією від суспільства, призначивши покарання з урахуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України.
Також судом враховані вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
При цьому суд вважає, що таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 190 КК України 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2019 та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (одного) місяця.
Речові докази: ДВД-диск з відеозаписами в ході проведення слідчого експерименту зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, з 02.06.2020.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1