Справа № 590/103/20
Провадження № 1-кп/590/137/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2020 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

за участю: сторони захисту, обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 27.01.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Усок, Ямпільського району, Сумської області, українки, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не працює, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та виховуючи з ОСОБА_5 спільну дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дитину ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючись корисним мотивом, вирішила шляхом обману заволодіти коштами державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям згідно Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_4 18.10.2019 року, перебуваючи в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації (надалі УСЗН Ямпільської РДА), розташованого за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, Спасо-Преображенська, буд. 48, при заповненні «Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» (надалі «Декларація»), в розділ І внесла недостовірні відомості, а саме: не зазначила ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_6 , членами своєї сім`ї, хоча проживають спільно однією сім`єю більше 5 років. Крім цього, діючи єдиним умислом, ОСОБА_4 , при заповненні «Декларації» в розділ ІІ внесла недостовірні відомості, а саме: не зазначила відомості про ОСОБА_6 , яка за період з 01.04.2019 року по 01.10.2019 року отримувала пенсію, так як перебуває на пенсійному забезпеченні. Таким чином ОСОБА_4 , шляхом внесення неправдивих відомостей в розділ І та ІІ «Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» підробила офіційний документ з метою використання його в подальшому для отримання державної соціальної допомоги.

Крім того, в подальшому, 18.10.2019 року ОСОБА_4 , перебуваючи в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації (надалі УСЗН Ямпільської РДА), розташованого за адресою: Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, Спасо-Преображенська, буд. 48, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на заволодіння шляхом обману коштами державної соціальної допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям згідно Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», передала заповнені нею офіційні документи, в яких містились недостовірні відомості, а саме: «Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» та заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг відповідному спеціалісту УСЗН Ямпільської РДА, тим самим використала завідомо підроблений нею документ.

Після цього, в період з 01.10.2019 року по 27.01.2020 року включно ОСОБА_4 , на підставі підробленої нею «Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» шляхом внесення до неї неправдивих відомостей, а також на підставі використання нею завідомо підробленого документу, шляхом передачі вказаної «Декларації» та заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг відповідному спеціалісту УСЗН Ямпільської РДА, шляхом обману отримувала щомісячно державну соціальну допомогу одиноким матерям на 1 малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на загальну суму 6956,00 грн., на одержання якої вона не мала права в зв`язку з тим, що фактично проживала спільно з особою, від якої має дитину, тобто ОСОБА_5 , оскільки згідно абз.4 ст.18-1 Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» не мала права, оскільки «Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає та виховує дітей право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має». Таким чином, ОСОБА_4 в період з 01.10.2019 року по 27.01.2020 року шляхом обману заволоділа грошовими коштами УСЗН Ямпільської РДА, які призначались на соціальну допомогу одиноким матерям, на загальну суму 6956,00 грн..

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та виховуючи з ОСОБА_5 спільну дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 18.10.2019 року вона, перебуваючи в Управлінні соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації в розділ І Декларації внесла недостовірні відомості, а саме: не зазначила ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_6 , членами своєї сім`ї, хоча проживають спільно однією сім`єю більше 5 років. Крім цього, вона при заповненні декларації в розділ ІІ внесла недостовірні відомості, а саме: не зазначила відомості про ОСОБА_6 , яка за період з 01.04.2019 року по 01.10.2019 року отримувала пенсію, так як перебуває на пенсійному забезпеченні. Крім того, в подальшому, 18.10.2019 року вона передала заповнені нею офіційні документи, в яких містились недостовірні відомості, а саме: декларацію та заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг відповідному спеціалісту УСЗН Ямпільської РДА. Після цього, в період з 01.10.2019 року по 27.01.2020 року включно вона отримувала щомісячно державну соціальну допомогу одиноким матерям на 1 малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на загальну суму 6956,00 грн.. В подальшому вищевказаними коштами вона розпорядилася на власний розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої та стосуються речових доказів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.358 КК України, що виразились у підробленні офіційного документу з метою його використання підроблювачем; за ч.4 ст.358 КК України, що виразились у використанні завідомо підробленого документу, та за ч.1 ст.190 КК України, що виразились у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство).

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила кримінальні проступки, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.46), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.46), раніше не судима (а.с.47), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.41-44).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, позиції потерпілої сторони, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченій слід визначити остаточне покарання з врахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, у виді штрафу.
Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція частини 1 статті 358 КК України у редакції Закону України № 2617-VIII передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на момент вчинення кримінального правопорушення санкція цієї статті передбачала штраф до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Санкція частини 4 статті 358 КК України у редакції Закону України № 2617-VIII передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на момент вчинення кримінального правопорушення санкція цієї статті передбачала штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Санкція частини 1 статті 190 КК України у редакції Закону України № 2617-VIII передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на момент вчинення кримінального правопорушення санкція цієї статті передбачала штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, визначаючи розмір штрафу, ураховуючи положення частини 2 статті 4, статті 5 КК України та беручи до уваги, що закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, суд визначає розмір штрафу за ч.1 ст.190 КК України в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у редакції кримінального закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілою стороною не заявлено.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання:
- за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. (п`ятсот десять грн. 00 коп.);
- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн. (шістсот вісімдесят грн. 00 коп.);
- за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.).
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Речові докази, а саме:

- копію заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидії та пільг №2144, подану ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області 18.10.2019 року на 1 арк., що зберігається при матеріалах кримінального провадження за №0000028 від 27.01.2020 року залишити при матеріалах кримінального провадження за №0000028 від 27.01.2020 року;

- копію «Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги», подану ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області 18.10.2019 року на 1 арк., що зберігається при матеріалах кримінального провадження за №0000028 від 27.01.2020 року залишити при матеріалах кримінального провадження за №0000028 від 27.01.2020 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1