ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3681/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3552/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , яка взяла захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 01 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, українку, з середньою освітою, незаміжню, офіційно не працевлаштовану, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

У відповідності до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Визначено, що початок іспитового строку ОСОБА_7 слід обчислювати із дня ухвалення вироку.

Як встановлено судом першої інстанції, 20 квітня 2019 року приблизно о 10-00 години ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кафе «Монтеросса», розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Вернадського, 20, спровокувала конфлікт з конфлікт із співробітником кафе, раніше їй невідомою ОСОБА_8 , після чого у неї виник умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, демонструючи неповагу до загальноприйнятих норм моралі і поведінки в громадських місцях, стала висказувати на адресу ОСОБА_8 образи, супроводжуючи їх ненормативною лексикою.

Після того, як ОСОБА_8 зробила їй зауваження і стала вимагати припинення цих дій, ОСОБА_7 , ігноруючи законні вимоги потерпілої, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, демонструючи перевагу у фізичній силі, діючи зухвало, схопила рукою її за волосся, після чого нанесла рукою удар по голові. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 повалила потерпілу на підлогу і стала наносити їй удари руками по голові та обличчю, після чого, утримуючи ОСОБА_8 рукою, стала наносити удари ногами по її тілу. Далі, ОСОБА_7 , тримаючи потерпілу за волосся, протягнула її по підлозі, після чого нанесла ще декілька ударів обома ногами по тілу, викрикуючи на адресу ОСОБА_8 образи та супроводжуючи їх ненормативною лексикою.

В подальшому ОСОБА_7 припинила свої хуліганські дії, які тривали приблизно 15 хвилин, чим було порушено нормальну діяльність кафе «Монтеросса».

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 спричинені: тілесні ушкодження у вигляді спадин на обличчі, в поясничній ділянці, в ділянці гребню лівої підвздошної кістки, крововиливи на животі та в ділянці лівої половини тазобедренного, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (а.с.40-41).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, визначивши їй іспитовий строк у розмірі одного року замість двох.

В обґрунтування таким вимог обвинувачена послалася на ряд обставин, серед яких: скоєння злочину внаслідок збігу важких особистих обставин; на утриманні знаходиться матір-пенсіонерка похилого віку, яка проходить курси лікування у зв`язку з хронічними захворюваннями, які потребують великих фінансових та фізичних затрат; наявність стійких соціальних зв`язків; відомості, що характеризують особу обвинуваченої, яка на диспансерному обліку в лікарських установах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше; щире каяття, сприяння органу досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілої як пом`якшуючі покарання обставини.

Крім того, вказала, що намагається працевлаштуватись офіційно, однак їй відмовляють, посилаючись на те, що вона зможе влаштуватись на роботу після відбуття покарання (а.с.48-50).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена просила задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпіла при вирішення питання щодо задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої поклалася на розсуд суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої, думку прокурора та потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченої ОСОБА_7 щодо зменшення розміру іспитового строку, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченій покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, характер і ступінь його суспільної небезпеки;

- сукупність усіх фактичних обставин, які характеризують кримінальне правопорушення: обстановку і спосіб злочинного діяння, його тривалість, причини конфлікту, сутність негативних наслідків, що настали для здоров`я потерпілої;

- дані, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягається вперше, працює без оформлення трудових відносин, має постійне місце проживання в м. Харкові, на диспансерному обліку в лікарських установах, у тому числі у лікаря-нарколога, не перебуває, враховує визнання обвинуваченою своєї вини, її майновий та сімейний стан, наявність захворювання внаслідок втрати дитини.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій, суд визнав щире каяття ОСОБА_7 , яке виразилось у її критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчиненого нею злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом першої інстанції не встановлено.

За сукупністю обставин вчиненого кримінального правопорушення, його ступеня тяжкості, обставини, яка пом`якшує покарання, даних про особу обвинуваченої суд визнав необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та запобігання вчинення нею нових злочинів призначення останній покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.1 ст.296 КК України.

При цьому, приймаючи до уваги встановлені судом конкретні обставини по кримінальному провадженню, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючу обставину, позитивні дані характеристики особи обвинуваченої, її вік, повне визнання своєї вини, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання, у зв`язку з чим звільнив її від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених у статті 76 КК України та визначенням іспитового строку у розмірі 2 років.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання, за конкретних обставин, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Звертаючись до суду із проханням про зменшення розміру іспитового строку, обвинувачена ОСОБА_7 просила взяти до уваги наступні обставини: скоєння злочину внаслідок збігу важких особистих обставин; на утриманні знаходиться матір-пенсіонерка похилого віку, яка проходить курси лікування у зв`язку з хронічними захворюваннями, які потребують великих фінансових та фізичних затрат; наявність стійких соціальних зв`язків; відомості, що характеризують особу обвинуваченої, яка на диспансерному обліку в лікарських установах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше; щире каяття, сприяння органу досудового розслідування та суду у розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілої як пом`якшуючі покарання обставини.

В ході аналізу змісту оскаржуваного вироку колегія суддів встановила, що скоєння злочину внаслідок збігу важких особистих обставин, відомості, які характеризують особу обвинуваченої, її майновий та сімейний стан, а також пом`якшуючі покарання обставини це ті обставини, які вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, та, відповідно, не спростовують висновків суду і не дають жодних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Та обставина, що на утриманні обвинуваченої знаходиться матір-пенсіонерка похилого віку, сама по собі та за наявності вищевказаних обставин не є підставою для зменшення розміру іспитового строку.

Інших доводів та обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 та свідчили б про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої, в апеляційній скарзі не вказано, в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлено.

На думку колегії суддів, обставини, на які посилається обвинувачена, були достатніми для застосування судом першої інстанції інституту звільнення від відбування покарання, проте не свідчать про можливість призначення їй мінімального іспитового строку, передбаченого законом.

Слід зазначити, що іспитовий строк це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженою особою і остання під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота уповноваженим органом з питань пробації.

Як правило, іспитовий строк дисциплінує засуджену особу, привчає її до дотримання законів, нагадує їй, що вона не виправдана, а проходить випробування (пробацію), від результату якого залежить її подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Іспитовий строк відповідно до статті 75 Кримінального Кодексу України встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років.

ОСОБА_7 , з урахуванням усіх встановлених судом обставин, в тому числі і тих, на які посилається обвинувачена в апеляційній скарзі, суд визначив середній розмір іспитового строку 2 роки.

На думку колегії суддів саме такого строку буде достатньо для того, щоб обвинувачена довела, що усвідомила свій негативний вчинок, бажає змінитися, не вчинятиме нових протиправних дій та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання, зокрема при визначені розміру іспитового строку, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 01 2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3