Пр№ 1-кп/521/504/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 07.08.2015 року по ст. 187 ч. 4, 187 ч. 2, 296 ч. 4, 70 КК України до 14 років позбавлення волі,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
15.01.2014 року, о 13 годині, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, біля кінотеатру «Родіна», зустрілись з гр. ОСОБА_7 , який приїхав на зустріч на своєму автомобілі марки «Тойота - Королла», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , сірого кольору. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сіли до автомобіля ОСОБА_7 на якому всі разом попрямували по вулиці Ген. Ватутина в м. Одесі.

Рухаючись по вказаній вулиці, поблизу будинку № 8, ОСОБА_4 , який сидів на задньому пасажирському сидінні вищевказаного автомобіля, за водієм, став очевидцем конфлікту, який відбувся на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. В ході зазначеного конфлікту ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, здійснив напад на ОСОБА_7 з метою заволодіння майном останнього, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я, а саме із заподіянням йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після того як ОСОБА_6 заволодів майном ОСОБА_7 та залишив автомобіль, ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за власної ініціативи та за відсутності попередньої домовленості з ОСОБА_6 , переслідуючи особистий мотив, направлений відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 , розуміючи, що останній усвідомлює протиправний характер його дій, відкрито заволодів борсеткою ОСОБА_7 , яка знаходилась між передніми сидіннями автомобіля, в якій заходились грошові кошти в сумі 300 гривень, пневматичний пістолетом МА калібру 4,5 мм вартістю 1600 гривень та ключами від автомобіля, вартістю 900 гривень, які перебували в замку запалювання, після чого також вийшов із автомобіля та з місця вчинення злочину зник у напрямку вулиці Б. Хмельницького в м. Одесі тим самим набув реальної можливості розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_7 майнової шкоди на суму загальну суму 2800 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в ході судового розгляду, свою вину в інкримінованому йому злочину визнав у повному обсязі та надав суду докладні покази щодо місця, часу та способу вчиненого ним кримінального правопорушення. Сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого по визнанню вини, з урахуванням викладених ним обставин вчинення злочину, які по своїй суті повністю співвідносяться з обставинами викладеними в обвинувальному акті, у суду не виникло. У скоєному обвинувачений щиро розкаявся.
Окрім повного визнання своєї вини, винна обвинуваченого ОСОБА_4 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Зазначених порядок щодо дослідження доказів був застосований судом щодо кожного з епізодів обвинувачення. Також предметом дослідження судом були встановлені дані, які характеризують особу обвинуваченого та матеріали пов`язані з наявними речовими доказами по справі та судовими витратами.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_4 , у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана та кваліфікує його дії по ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Разом з наведеним, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини виявлені в ході судового розгляду.
Судом встановлено, що обвинувачений на протязі більш ніж п`яти років, під час попередніх судових розглядів даного кримінального провадження іншими складами суду, винними себе в інкримінуємому злочині не визнавав у повному обсязі.
Судом, в ході даного судового розгляду, були проаналізовані покази обвинуваченого на предмет встановлення причин докорінної зміни позиції по визнанню обставин справи і вини. Причиною зміни обвинуваченим позиції щодо визнання вини, ОСОБА_4 , окрім особистих причин, вказав, що за час тривалого перебування в умовах попереднього ув?язнення, у нього змінилося ставлення до скоєного, відбулося усвідомлення негативу своїх злочинних дій та необхідність відповідальності за скоєне.
Зазначена позиція обвинуваченого по докорінній зміні відношення до скоєного, та визнання вини у вчиненому злочину, була перевірена судом на предмет можливого протиправного впливу. Жодних даних, які б свідчили про не добровільну позицію обвинуваченого з визнання вини, в ході судового розгляду, наявними у розпорядженні суду повноваженнями, встановлено не було.
Разом з цим, аналізуючи надані суду покази обвинуваченим, суд визнає ці показання правдивими, послідовними та такими, які з урахуванням висвітлених деталей і даних, які могли бути відомі тільки учасниками подій, повністю співвідносяться між собою та з обставинами викладеними в обвинувальному акті і наявними по справі доказами, дослідження яких було обмежено відповідно до положень ст. 349 КПК України.
Підстав вважати, що позиція обвинувачених по визнанню вини та обставин вчинення злочину є наслідком погроз чи будь якого іншого протиправного впливу зі сторони будь кого, у присутності захисника, встановлено не було.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та повне визнання своєї вини у скоєному правопорушенні.
Обставин справи, що обтяжують покарання, в ході судового засідання не встановлено.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, однак, з урахуванням пом`якшуючих вину обставин, суд вважає, що покарання в нижніх межах санкції осудної статті, у вигляді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 70 ч. 4 КК України, буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому строку попереднього ув`язнення, суд виходить з наступного.
26.11.2015 року було прийнято Закон № 838-VIII. Зазначеним Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 21.06.2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову були внесені зміни до ч. 5 ст. 72 КК України.
Як вбачається з правових висновків Великої палати Верховного суду, викладених в п. 105 Постанови від 29.08.2018 по кримінальному провадженню № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Оскільки ОСОБА_4 вчинив перший злочин 25.12.2013 року, а останній, 15.01.2014 року, то з огляду на вищезазначені правові висновки Великої палати Верховного суду, суд вважає за необхідне строк попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_4 обчислювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з цим, строк відбування покарання ОСОБА_4 в Арбузинській виправній колонії Миколаївської області (№ 83) в період з 27.08.2015 року по 27.11.2015 року, суд вважає за необхідне розраховувати у відповідності до положень ст. 72 ч. 1 КК України.
Керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та попереднім вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 07.08.2015 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років і 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з дня постановлення даного вироку, тобто з 21.12.2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в період з 08.03.2014 року по 27.08.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення в період з 27.11.2015 року по день набрання даним вироком законної сили.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.
Речові докази по справі:
-спортивні штани червоного кольору, з пошкодженнями та речовиною бурого кольору, належні потерпілому ОСОБА_7 (квитанція № 002184), сейфпакет № 0431031 з восьми частковими слідами пальців рук, кулю в експертному пакеті (квитанція № 002185), борсетку знищити.
-CD диск з видеозаписом з камер спостереження зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути на користь держави зі ОСОБА_4 судові витрати за проведені по справі експертні дослідження, в загальної сумі 3101 гривень 36 коп.
Цивільний позов по справі відсутній.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1