Справа №367/2215/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3251/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 04 вересня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України; за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України; за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.
Ухвалою Іріпнського міського суду Київської області від 07 липня 2020 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 04 вересня 2020 року включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді застави.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необгрунтованою, такою що прийнята з грубим порушенням вимог закону.
Вказує, що судом І-ї інстанції під час вирішення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою не враховано вік і стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких і невиліковних хвороб, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні дружини, сина та матері пенсійного віку.

Також зазначає, що в порушення вимог закону, судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою не визначено ОСОБА_7 розміру застави.

Крім того в апеляційній скарзі просить проводити розгляд справи без його участі та без участі його захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час апеляційного розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні чисельних епізодів скоєння кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засуджений до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19 березня 2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під варто з визначенням застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 126 120 гривень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог закону розглянуто можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження, альтернативного запобіжного заходу та було визначено розмір застави, достатній для виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою не визначено розміру застави, спростовуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 не змінилися, ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали.
Крім того, місцевим судом враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який офіційно ніде не працював, не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, вчинив новий злочин та з метою уникнення відповідальності зник з місця події.
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою не враховано дані про його особу та стан здоров`я, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 04 вересня 2020 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: