ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2020 Справа №607/8493/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальні провадження №0000213, №0000082 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, солдата, командира відділення 2 гарматної артилерійської батареї 1 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), з професійно-технічною освітою, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України, ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року),-

в с т а н о в и в :
суд визнав доведеним, що у обвинуваченого ОСОБА_5 в кінці липня 2019 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, виник умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також на незаконний збут психотропної речовини. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, незаконно придбав при невстановлених слідством обставинах місці та часі, психотропну речовину - амфетамін, обіг якої обмежено, та зберігав при собі маючи намір в подальшому збути. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, діючи умисно, з корисливих мотивів, 25 липня 2019 року близько 19.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, неподалік магазину «Львів», що по вул. Львівській, 2 в м. Тернополі, маючи в наявності незаконно придбану психотропну речовину - амфетамін, обіг якої обмежено, маса якого в перерахунку на діючу речовину становить 0,0092 грама, збув її ОСОБА_7 (анкетні дані змінено), за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 450 гривень.

Крім того, доведено, що солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 7 грудня 2017 року о 8 год. 30 хв. на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не з`явився та в подальшому проводячи час на власний розсуд, о 9 год. 00 хв. 29 травня 2020 року прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу (у розташування військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України.

22 липня 2020 року між прокурором прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.307 КК України, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем крім строкової служби.

Крім того, згідно даної угоди прокурори та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.307, ч.4 ст.407 КК України. Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурори та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинені ним кримінальні правопорушення, зокрема, за ч.1 ст.307 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого, передбаченого санкцією статті, більш суворим остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання із випробуванням.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України та ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.307, ч.4 ст.407 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений зазначив, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурорами добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Судом під час судового засідання з`ясовано, що права, які передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України роз`яснені ОСОБА_5 та йому зрозумілі.

Прокурори в судовому засіданні вважають, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просили угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши думку прокурорів, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, суд розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.307 КК України як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, та ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем крім строкової служби.

Злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому укладення угоди між прокурорами та обвинуваченим, з їх ініціативи узгоджується з положеннями ч.2 ст.469 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені підпунктами 1,4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В судовому засіданні судом встановлено, що угода про визнання винуватості укладена 22.07.2020 року відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

При затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, його особу, обставиною, яка пом`якшує покарання, є те, що він повністю визнав свою вину та у вчиненому щиросердечно розкаявся. Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурорами та обвинуваченим і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

З обвинуваченого підлягають стягненню в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314,469,472,473,474,475 КПК України, Суд,-

з а с у д и в :
затвердити укладену 22 липня 2020 року між прокурором прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , прокурором військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України, ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) та призначити йому покарання за:

- ч.1 ст.307 КК України п`ять років позбавлення волі;

- ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015 року) чотири роки позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 1256 грн. 08 коп.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1