КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001231 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, без постійного місця проживання на території Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13.05.2014 року за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільненого 08.05.2019 року за відбуттям строку покарання,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Також цим вироком вирішено питання щодо долі речових доказів та заявленого потерпілим ОСОБА_8 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди.
Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 02.03.2020 приблизно о 16 год. 35 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , підійшов до будинку за вищевказаною адресою та впевнившись у відсутності власників будинку та сторонніх осіб, шляхом розбиття вікна проник до приміщення лазні, звідки повторно таємно викрав дві пляшки білого вина марки «MOLINOS» та одну пляшку коняку марки «Шустов Десна», загальною вартістю 353 грн. 99 коп., що належать власнику будинку ОСОБА_8 , після чого намагаючись залишити місце вчинення злочину, ОСОБА_7 був затриманий працівником охоронної фірми.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію дій обвинуваченого, просять змінити оскаржуваний вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2020 року в частині призначеного покарання. Зокрема обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України або обмежитись відбутим строком у Київському слідчому ізоляторі, а його захисник у своїй апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Захисник в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України і роз`яснень викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» та зазначає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд в достатній мірі не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання, зокрема визнання ним своєї вини, щире каяття, мотиви вчинення злочину та повне визнання обвинуваченим заявленого потерпілим цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001231 стосовно ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винними у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погодився з обставинами викладеними в обвинувальному актіта надав пояснення щодо обставин вчинення ним вказаного злочину, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд першої інстанції, на підставі ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким з учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до положень ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_7 , який будучи раніше неодноразово судимий, вчинив новий тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, а також наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття у вчиненому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів щодо наявності підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання і застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки всі зазначені захисником пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, а тому, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини його вчинення, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки стаття 75 КК України може бути застосована до особи лише у тому разі, коли для цього є достатні умови і підстави.

Проте таких умов і підстав для застосування до ОСОБА_7 вимог, передбачених ст. 75 КК України захисником не наведено, а його посилання на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд мав право застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, врахувавши мотиви вчинення ним даного кримінального правопорушення, його щире каяття, повне визнання своєї вини та визнання цивільного позову, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначені захисникомпом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, а визнання обвинуваченим цивільного позову потерпілого не може бути безумовною підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке за класифікацією злочинів, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимий, вчинив новий корисливий злочин, колегія суддів вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, про що ставиться питання в апеляційних скаргах, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.

За наведеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав як для пом`якшення призначеного покарання, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 69 КК України, так і для застосування положень ст. 75 КК України не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які безумовно тягнуть за собою скасування вироку, у даному кримінальному провадженні не виявлено і таких порушень у поданій апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0001231стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3