Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8291/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002468 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого, останній раз:

- 19.02.2015р. Корольовським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнився 06.02.2020 року, -

обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання. Вважає вирок суду занадто суворим, таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні йому покарання суд в повній мірі не врахував, що він повністю визнав свою вину.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.185КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено попередній у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2288,22 грн. за проведення експертиз Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 31.05.2020 року в період часу з 12 години по 13 годину, перебуваючи поблизу магазину «Пан інструмент», що по вулиці Київській, 47 в м.Житомирі, біля вхідних дверей вказаного магазину помітив двигун для човна підвісний ТМ «Ворскла» моделі «ПМ3 5242», який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8 .
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного двигуна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 , пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються ніким непоміченими, повторно таємно викрав двигун для човна підвісний ТМ «Ворскла» моделі «ПМЗ 5242», вартістю 2767 гривень 27 копійок.
В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишив, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ФОП ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 2767 гривень 27 копійок.
09.06.2020 року близько 12 години ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Житомир, вул. М. Грушевського, 105, помітив автомобіль марки «MAN LE 8150» д.н.з. НОМЕР_1 .
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого чужого майна з вищевказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 , пересвідчившись у сприятливій обстановці, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаються непоміченими для оточуючих, підійшов до вказаного автомобіля, відчинив бокові дверцята автомобіля, таким чином проникнувши до багажного відділення вказаного автомобіля звідки повторно, таємно викрав майно, яке належало товариству з обмеженою відповідальність «Айс Тім»: масло солодковершкове ТМ «Рудь» «Хуторок Селянський», 73% жиру, вагою 200г., в кількості 15 пачок, загальною вартістю 605 гривень 70 копійок; спред солодковершковий ТМ «Рудь» «Хуторок Фермерський», вагою 200г., в кількості 20 пачок, загальною вартістю 500 гривень 60 копійок.
В подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі місце скоєння злочину залишив та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «Айс Тім» майнової шкоди на загальну суму 1106 гривень 30 копійок.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, поєднаними з проникненням у сховище, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав визнання вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочинів. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується посередньо по місцю проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, будучи засудженим за вчинення умисних злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічні злочини.
Крім того, судом враховано висновок фахівця органу пробації, згідно якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливо, оскільки ОСОБА_7 може становити небезпеку для суспільства.
З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинені злочини та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано того, що він повністю визнав свою вину, спростовуються змістом мотивувальної частини вироку суду, згідно якої повне визнання обвинуваченим своєї вини суд визнав однією з обставин, що пом`якшують покарання.
Крім того, колегія суддів відмічає, що згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та будучи засудженим за вчинення умисних злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі знову вчинив аналогічні злочини, що свідчить, що про те, що він належних висновків не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення.
Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.1 ст. 70 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 вересня 2020 року, щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: