Дата документу 21.01.2021 Справа № 336/6127/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/154/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/6127/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2020 року, якою
задоволено клопотання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо скасування звільнення від покарання та направлення для відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 року за ст.309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України з випробуванням терміном на 1 рік.
Направлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2019 року за ст.309 ч.2 КК України.

Згідно зі змістом ухвали, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15/11/2019 року за скоєння злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України ОСОБА_7 засуджено до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України з випробуванням терміном на 1 рік з покладенням обов`язків протягом строку випробування періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області 16.04.2020 року звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування покарання у зв`язку з невиконанням останнім обов`язків, покладених на нього судом.

Задовольняючи подання суддя вказала, що засуджений ОСОБА_7 , який був раніше судимим, та будучи знову засудженим за скоєння аналогічного злочину, обов`язки, покладені на нього вироком суду, протягом строку випробуванням належним чином не виконував, для реєстрації до органу пробації систематично не з`являвся без поважних причин, тож умови звільнення від покарання не дотримав, у зв`язку з чим суддя вбачала підстави для задоволення подання та направлення засудженого для відбування покарання за вироком суду.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що судом дана не об`єктивна оцінка матеріалам подання, не враховано та не прийнято до уваги, що засуджений не порушував умовне покарання, не допускав системних порушень порядку відбування покарання, не пропускав реєстрацію. З поважних причин двічі несвоєчасно з`являвся на реєстрацію з причин хвороби дитини, з місця постійного проживання не зникав та інших порушень умов виконання покарання не допускав.

Просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання про скасування іспитового строку та направлення засудженого для відбування покарання стосовно ОСОБА_7 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти викладені у подані органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи подання органу пробації щодо засудженого ОСОБА_7 неповно зв`язував обставини, передбачені законами, а висновки, викладені у судовому рішення, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що гр. ОСОБА_9 засуджений вироком від 15.11.2019 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. На підставі ст.76 КК України на засудженого покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

19.12.2019 вирок суду надійшов на виконання до Шевченківскього районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області.

27.12.2019 засудженого ОСОБА_7 було належним чином ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, обов`язками, покладеними на нього судом, попереджений про відповідальність у разі порушення громадського порядку, скоєння повторного злочину, ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків, встановлено періодичність явок на реєстрацію І, ІІІ, понеділок кожного місяця.

Відповідно до клопотання начальника органу пробації, вбачається те, що ОСОБА_7 , після винесення вироку порушує порядок та умови відбування покарання з випробуванням, що виявляється в ухиленні засудженого від відбування покарання з випробуванням, а саме невиконанні обов`язків, які покладенні на нього судом.

За вказаними порушеннями засудженому ОСОБА_7 було винесені письмові попередження.

З аналізу матеріалів провадження, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про систематичне порушення засудженим покладених на нього обов`язків.

Доводи захисника, які були викладені в апеляційній скарзі, на думку судової колегії є переконливими і такими, що заслуговують на увагу, а саме те, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної оцінки факту, що засуджений ОСОБА_7 не порушував систематично порядок відбування покарання і не з`явився декілька разів на реєстрацію, через поважні причини.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 03.02.2020 та 17.02.2020 ОСОБА_7 на реєстрацію не з`явився на реєстрацію з поважних причин, з`явився тільки 04.02.2020 та 26.02.2020, надав пояснення з причин не своєчасної явки на реєстрацію через те, що хворіла дитина, невідкладна робота, надав суду першої інстанції документи про те, що його дитина перебувала на стаціонарі у лікарні.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Як зазначено в ч.3 ст.166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Внесення до суду, відносно засудженого подання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання передує письмові попередження про порушення обов`язків, які на нього були покладенні. При цьому, закон пов`язує можливість такого попередження не лише за фактом невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, але й відсутності об`єктивних обставин, що перешкоджають особі такі обов`язки виконати.

Умовою звільнення засудженого від відбування покарання є не лише не вчинення останнім нових злочинів під час іспитового строку, а й обов`язкове виконання ним обов`язків, покладених судом відповідно до ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ст.164 КВК України, звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Поважними причинами неявки засудженого до уповноваженого органу визнаються обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом, і які документально підтверджені.

Таким чином, виконання батьківських обов`язків засудженим ОСОБА_7 коли дитина перебуває на стаціонарному лікуванні є поважними причинами.

Виходячи з назви та змісту ст.50 КК України («Поняття покарання та його мета»), законодавець вважає за необхідне поставити декілька цілей покарання, зокрема виправити засудженого, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Тобто покарання пов`язано з діяльністю, що випливає із факту закінчення злочину і необхідності застосування певного виду та строку покарання відповідно до КК України.

Цей захід є відтворенням головної запобіжної мети цього етапу, а саме: запобігання вчиненню нового злочину з боку самого засудженого, а також застереження інших осіб від вчинення злочинів на прикладі засудженого, утримання їх від можливості вчинення подібних діянь.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що кримінальне покарання не є карою в розумінні кримінально-правової доктрини, а лише способом для виправлення антисоціальної поведінки особи і запобігання вчинення нових злочинів.
Позбавлення волі оцінюється як суворий вид кримінального покарання, котрий треба застосовувати і тільки як виняток.

При застосуванні кримінального покарання, як позбавлення волі суд повинен завжди повно, об`єктивно і неупереджено розглянути всі обставини провадження і надати належну оцінку, оскільки виконання вироку є завершальним процесом кримінального провадження, який формує заходи для виправлення особи і досягненні позитивних результатів (правомірна поведінка, осуд вчиненого злочину, соціальна адаптація і життя без правопорушень).

Судова колегія вважає, що скасування іспитового строку стосується питань непросто визнання формального невиконання обов`язків засудженим, а питанням направлення особи до установ позбавлення волі з реальним його відбуванням, суд не можне застосувати формальний підхід до розгляду таких справ.
Такий формальний підхід може спричинити негативні наслідки для завершального процесу кримінального провадження, а саме десоціалізацію особистості засудженого, тобто трансформацію позитивних якостей особистості засудженого, які почали сформуватися при виконанні вироку в негативні (прийняття криміногенного світу, укорінення антисоціальної поведінки, формування злочинних чинників, тощо).
Враховуючи наведене, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, оскільки засуджений не вчиняв систематичних порушень покладених судом на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, а інших доказів того, що ОСОБА_7 порушує встановлений порядок відбування кримінального покарання під час судового засідання не було надано.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановивши нову, якою подання органу пробації залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2020 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо скасування звільнення від покарання та направлення для відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4