Справа № 737/397/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/91/21
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000072 та № 0000113 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виблі Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.05.2010 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, звільнений 22.12.2017,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні крмінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох місяців арешту.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з дня виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 653,80 гривень.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим 05.05.2010 Куликівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 307 КК України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, 09 жовтня 2019 року, приблизно о 09 год. 30 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи неподалік господарства АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав, гаманець, який випав із сумки в результаті падіння з велосипеду ОСОБА_8 , та в якому знаходились грошові кошти в сумі 500 грн., чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму.

09 березня 2020 року, приблизно о 13 год 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав мобільний телефон марки Rezone, модель А170 Point black, вартістю 168 грн. 70 коп., та бензинову ланцюгову пилу марки Grunhelm, модель GS-4500MG, вартістю 1520 грн. 21 коп., які належать ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоду на загальну суму 1688 грн. 91 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить поновити строк на оскарження вироку, вирок суду змінити та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки. Вважає, що судом йому призначено занадто суворе покарання. Зазначає, що судом не було враховано ступінь суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винуватого, а саме, повне визнання вини у скоєному, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди, його посередню характеристику з місця проживання, перебування неповнолітньої дитини на утриманні, думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав, відсутність матеріальних та моральних вимог з боку потерпілого. Наголошує на наявності всіх підстав для застосування до нього ст. 75 КК України. Звертає увагу, що копію вироку він отримав 28 жовтня 2020 року по пошті, через що і пропустив строк на оскарження.

З метою забезпечення доступу громадян до правосуддя, колегія суддів вважає за можливе поновити обвинуваченому строк на подачу апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальних актах. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальних актах, є правильною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винуватого, який раніше судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, негативну характеристику за місцем проживання, не має постійного місця роботи, досудову доповідь, згідно якої обвинувачений потребує ізоляції від суспільства (а.с. 34), обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, часткове відшкодування матеріальної шкоди, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, думку потерпілого ОСОБА_9 , який на суворому покаранні не наполягав, та прийшов до обгрунтованого висновку про призначення покарання у виді арешту.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення йому явно несправедливого покарання через суворість, адже обвинувачений раніше був судимим, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, ОСОБА_7 є особою працездатного віку, але замість того, щоб займатись суспільно-корисною працею, він став на шлях скоєння злочинів і вирішив покращити своє матеріальне становище за рахунок потерпілих. Тому підстав для зміни вироку та призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, про що просить обвинувачений, не встановлено. До того ж, позиція апелянта за своєю суттю означає прохання призначити йому більш суворе покарання, а у відповідності до ч.1 ст. 421 КПК, вимагати цього може лише сторона обвинувачення.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження вироку суду ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4