Єдиний унікальний номер 726/941/19
Номер провадження 1-кп/725/129/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження :

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження №0000348 від 04.10.2018 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого суддею Садгірського районного суду м. Чернівці, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 375, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 375, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді судді Садгірського районного суду м. Чернівці в період часу 2013-2014 років, зухвало демонструючи своє нехтування правами та свободами громадянина, діючи в порушення встановленого порядку конституційних засад здійснення судочинства та прав громадян України, умисно, без сповіщення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи, за відсутності цих осіб у судовому розгляді виніс п`ять завідомо неправосудних постанов у справах про адміністративне правопорушення, які містили завідомо недостовірні відомості про присутність правопорушників у судовому засіданні під час судового розгляду та визнання ними своєї вини у вчиненому, що не відповідає дійсності. Окрім цього, суддя ОСОБА_4 , незважаючи на вже допущенні порушення, своє зухвале нехтування нормами прав і моралі не припинив, а продовжуючи свою протиправну діяльність, вчинив інший злочин проти правосуддя, постановивши завідомо неправосудну ухвалу в цивільній справі.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею завідомо неправосудної постанови та ухвали.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року, ст. 375 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України, та ст. 375 КК України втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що кримінальне провадження підлягає подальшому розгляду, так як законодавець не привів кримінальний закон у відповідність до рішення Конституційного Суду України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не змогла висловити свою думку пославшись на не ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він не отримував обвинувальний акт, та він не є обвинуваченим в цьому кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, однак статтею 284 КПК України не визначено як підстав, так й порядку закриття кримінального провадження внаслідок визнання рішенням Конституційного Суду України певного закону чи частини закону такими, що не відповідають Конституції України (тобто неконституційними).

Одночасно за статтею 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінально - процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства та у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, судом можуть застосовуватися загальні засади кримінального провадження.

Статтею 7 КПК України визначено перелік загальних засад кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність.

Частиною 1 статті 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ці норми кореспондуються із статтею 8 Конституції України, за якою в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

11.06.2020 року рішенням Конституційного Суду України справа №1-305/2019(7162/19) статтю 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) і визначено, що вона втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним судом України цього Рішення.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання, зокрема про відповідність Конституції України законів України.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

За статтею 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином зазначене рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 року набрало законної сили та є обов`язковим.

В пункті 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) зокрема зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, в даному випадку не відбулось скасування норми, яка передбачала кримінальну відповідальність, шляхом прийняття закону Верховною Радою України, проте стаття 375 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , втратила чинність внаслідок визнання її неконституційною за рішенням Конституційного Суду України.

З аналізу положень законодавства слідує, що підставою для втрати чинності закону у цілому або його частин є визнання єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України - такого закону або його окремих положень такими, що втратили чинність, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України, оскільки його рішення належить сприймати як загальнообов`язковий правовий акт, який діє на усій території України та є обов`язковим для виконання усіма суб`єктами права. І оскільки і в першому і в другому випадку правовими наслідками є втрата законом чи його частиною чинності, втрата чинності законом (чи частини закону) внаслідок визнання їх неконституційними є тотожними набранню чинності законом, яким скасовується кримінальна відповідальність.
Тобто у обох випадках у особи з`являється право бути не притягнутим до кримінальної відповідальності та уникнути негативних наслідків застосування кримінального закону.

З урахуванням викладеного та загальних засад кримінального провадження (зокрема верховенства права та законності) суд вважає необхідним закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ст. 375 КК України на підставі пункту 4 частини 1 статті 284 КПК у зв`язку з тим, що рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 року статтю 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (неконституційною).

Окрім цього, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 при постановленні завідомо неправосудної ухвали у цивільній справі також допустив перешкоджання судового рішення, що набрало законної сили. А саме, під час винесення ухвали від 10.12.2015 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, суддя Садгірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_4 , діючи на користь осіб, які до нього звернулись, шляхом прийняття неправосудного рішення всупереч поняття «мирова угода» умисно порушив правила підсудності, проігнорував суперечливі докази, за якими сторони домовились про перехід права власності на спірне майно, що є предметом позову, грубо порушивши при цьому процесуальні норми та право осіб, які не були залучені до участі у справі. Будучі службовою особою, яка займає відповідальне становище, постановляючи завідомо неправосудні ухвали про відкриття провадження у справі, а також про затвердження мирової угоди, діючи з прямим умислом, суддя Садгірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність законних підстав для винесення таких рішень, свідомо порушив вимоги чинного законодавства України, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків як матеріального характеру у вигляді спричинення прямих матеріальних збитків фізичним особам шляхом зміни права власності на майно, так і у нематеріальній формі у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні, сприяв утворенню суттєвих перешкод у реалізації особами (не сторонами у справі) своїх прав та бажав настання таких наслідків.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України, а саме пособництво в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом права і свободам громадян.

У п. 2.3 Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 року справа №1-305/2019(7162/19) зазначено, що у ст. 375 КК України не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є «неправосудними», а також не розкрито змісту сполучення слів «завідомо неправосудне», що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою.

У п. 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 року справа №1-305/2019(7162/19) зазначено, що будь-яке кримінальне обвинувачення щодо судді має ґрунтуватись на приписах кримінального закону, що є достатньо чітким, зрозумілим, однозначним та передбачуваним.

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

-подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

-винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 375 КК України, за епізодом постановлення судом завідомо неправосудної ухвали та за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України утворюють ідеальну сукупність кримінальних правопорушень.

Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно, а також г) наявність усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК.

Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 року №1-305/2019(7162/19) та суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України, не можливо встановити достатні докази для доведення винуватості особи в суді, а саме докази постановлення завідомо неправосудних ухвал в цивільній справі, та вичерпані всі можливості їх отримати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

У кримінальному провадженні також пред`явлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

За таких підстав позовні заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 необхідно залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5 КК України, ст. ст. 7, 8, 9, 91, 92, 129, 284 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження №0000348 від 04.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України закрити на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України.

Кримінальне провадження №0000348 від 04.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 382 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Позовну заяву ОСОБА_7 та позовну заяву ОСОБА_6 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1