ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/890/19 Номер провадження 11-кп/814/481/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0000151, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобівці Сторижинецького району Чернівецької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 2-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого;

-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого;

-за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 19.05.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7604 грн 57 к. судових витрат за проведені експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини за таких обставин.

1 епізод
ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 29 квітня 2019 року, приблизно о 15 годині 10 хвилин, неподалік залізничної станції «Сухий» Південної залізниці, розташованої на території Сахнівщинської сільської ради Машівського району Полтавської області, умисно, з метою заволодіння чужим майном, надягнув маску і погрожуючи застосуванням ножа, тобто насильства небезпечного для життя та здоров`я, напав на перехожу потерпілу ОСОБА_10 та відкрито заволодів її майном: грошима в сумі 23 грн, золотою каблучкою вагою 2,51 грам вартістю 2622,4 грн, срібною каблучкою 925 проби вагою 3,78 грам вартістю 266,23 грн, срібною підвіскою 925 проби вагою 5, 24 грами вартістю 362,03 грн, двома сергами загальною вагою 2,73 грами вартістю 191,13 грн, чим спричинив останній матеріального збитку на загальну суму 3441,79 грн.

2 епізод
Крім того, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 19 травня 2019 року, приблизно о 09 годині 23 хвилини, перебуваючи поруч із залізничною станцією «Сухий», розташованою та території Сахнівщинської сільської ради Машівського району Полтавської області, умисно, з метою заволодіння чужим майном, надягнув маску і погрожуючи застосуванням ножа, тобто насильства небезпечного для життя та здоров`я, напав на перехожу потерпілу ОСОБА_11 , після чого, долаючи опір останньої, застосував до неї насильство небезпечне для життя та здоров`я, а саме заподіяв ножем поверхневі ранки на долоні її лівої кисті та на внутрішній поверхні правого передпліччя, тобто легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого відкрито заволодів її сумкою з речами, а саме: мобільним телефоном Леново вартістю 1096, 67 грн., з сім карткою та коштами на рахунку в сумі 30 грн, чохлом вартістю 50 грн, ключем, гаманцем, грошима в сумі 300 грн, службовим посвідченням працівника Укрзалізниці та свідоцтвом про професійне навчання, лупою, косметичкою, зарядним пристроєм, гребінцем, кремом для рук, двома пачками цигарок, полімерним пакетом, ємністю з-під майонезу, пакет з бувшими у вживанні продуктами, 6 стікерами кави, чим спричинив матеріального збитку на загальну суму 1593,34 грн.

3 епізод
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 18 травня 2019 року приблизно о 17 годині 35 хвилин, перебуваючи неподалік залізничної станції «Орчик» в селі Федорівка, Карлівського району, Полтавської області, умисно, з метою заволодіння чужим майном, одягнув маску і погрожуючи застосуванням ножа, тобто насильства небезпечного для життя та здоров`я, напав на потерпілого ОСОБА_12 , висловлюючи вимогу негайно передати речі.

Після чого ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, долаючи опір потерпілого, вочевидь з метою позбавлення його життя заради наживи, заподіяв йому ножем три удари в ділянку життєво важливих органів та близько 6 ударів по руках, чим спричинив йому: рани м`яких тканин грудної клітки справа, які проникають в грудну порожнину з розвитком правостороннього пневмотораксу, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, рани м`яких тканин грудної клітки зліва з розвитком пневмотораксу, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; рани м`яких тканин обох кистей та лівого передпліччя, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, від яких останній знесилився та упав, стікаючи кров`ю. Далі, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів його майном: паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційним кодом, військовим квитком серії НОМЕР_2 , посвідченням водія серії НОМЕР_3 , атестатом про середню освіту серії НОМЕР_4 , атестатом № 3595, трудовою книжкою серії НОМЕР_5 , бонусною карткою ОСОБА_13 , банківською карткою ПриватБанку, ключами, грошима в сумі 2600 грн і втік з місця події.

Відтак ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_12 , але не заподіяв йому смерті з причин, що не залежали від його волі, бо потерпілому була своєчасно надана кваліфікована медична допомога.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок щодо нього скасувати та постановити новий , призначивши більш м`яке покарання у виді 7 років позбавлення волі , застосувавши ст. 69 КК України , врахувавши його похилий вік , інвалідність , тяжкий стан здоров`я , відсутність однієї нирки , відсутність осіб , які б могли за ним доглядати , щире каяття та активне сприяння слідству , те , що він вибачився у потерпілих , частково визнав вину , має бажання компенсувати потерпілим завдану шкоду.

Також обвинувачений вказує на порушення , допущені судом при ухваленні вироку щодо нього. Апелянт оспорює фактичні обставини по епізоду №3. Зокрема , як на слідчому експерименті так і під час судового розгляду він наголошував , що потерпілий ОСОБА_14 міцно спав на сумці для документів , ремінь якої був одягнений через шию. Він не мав умислу на позбавлення його життя , а користувався ножем з метою розрізати сумку на якій він спав. Суд не зазначив чому саме він узяв за доказ слідчий експеримент за участі ОСОБА_14 , хоча в суді його не досліджували , а відкинув всі фактичні обставини , які були досліджені його пояснення та слідчий експеримент за його участі. Вважає , що його дії необхідно кваліфікувати за епізодом №3 за ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , дослідивши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями статті 94 КПК України передбачено , що суд за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження , керуючись законом , оцінює кожний доказ з точки зору належності , допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за які він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин , правильність кваліфікації , крім епізоду № 3 , в апеляційній скарзі не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 КПК України.

Натомість , доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невірної кваліфікації його дій за епізодом № 3 , суворості призначеного йому покарання , колегія суддів вважає непереконливими.

Так , визнаючи ОСОБА_6 винуватим і в тому числі за епізодом № 3 суд першої інстанції послався на протокол прийняття заяви про злочин ; протокол огляду місця події від 18.05.2019 року ; протокол огляду від 19.05.2019 року ; протокол проведення слідчого експерименту від 16.08.2019 року ; висновок судово-медичної експертизи № 672 від 07.08.2019 року.

Зокрема , із протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.05.2019 року суд встановив , що потерпілий ОСОБА_12 повідомив про те , що близько 17 години 30 хвилин неподалік станції «Орчик» в с. Федорівка Карлівського району Полтавської області невідомий чоловік з ножем в руках здійснив на нього розбійний напад, в ході якого заволодів його барсеткою з грошовими коштами в сумі 2600 грн, військовим квитком, атестатом ПТУ, кредитними картками та ключами та заподіяв йому тілесні ушкодження (т.2, а.с.101).

Із протоколу огляду місця події від 18.05.2019 року поблизу станції «Орчик» в с. Федорівка Карлівського району Полтавської області суд встановив , що під час цієї слідчої дії було виявлено чоловічу сорочку чорного кольору, яка з правого боку має сліди рідини бурого кольору та дві різаних смужки довжиною 10 мм та 12 мм, які є речовими доказами (т.2, а.с.102-110, 111).

За результатами дослідження протоколу огляду від 19.05.2019 року поблизу торгівельного павільйону по вул. Полтавський шлях в м. Карлівка, суд встановив . що було виявлено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_12 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_12 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , атестат про середню освіту на ім`я ОСОБА_12 , атестат професійно-технічної освіти на ім`я ОСОБА_12 , трудову книжка на ім`я ОСОБА_12 (т.2, а.с.118-127, 128).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №672 від 07.08.2019 року у потерпілого ОСОБА_12 виявлено: рани м`яких тканин грудної клітки справа, які проникають в грудну порожнину з розвитком правостороннього пневмотораксу, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, рани м`яких тканин грудної клітки зліва з розвитком пневмотораксу, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; рани м`яких тканин обох кистей та лівого передпліччя, які кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути ніж чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою від п`ятикратної дії травмуючого фактору (т.2, а.с.155-157).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 16.08.2019 року суд встановив , що потерпілий ОСОБА_12 детально показав, в якому положенні він спав, коли на нього напав ОСОБА_6 та яким чином він завдавав йому тілесні ушкодження під час нападу (т.2, а.с.158-161).

Проаналізувавши зазначені докази суд визнав їх належними, допустимим, достовірними та взаємоузгодженими і які поза розумним сумнівом підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цілому зводяться до того , що він не мав умислу на позбавлення його життя потерпілого , а користувався ножем лише з метою розрізати сумку на якій він спав , щоб нею заволодіти. При цьому , суд не зазначив чому саме він узяв за доказ слідчий експеримент за участі ОСОБА_14 , хоча в суді його не досліджували , а відкинув всі фактичні обставини , які були досліджені його пояснення та слідчий експеримент за його участі.

Аналізуючи доводи апеляції про відсутність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії бездіяльності) , безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину , якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин , що не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК умисел є прямим , якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння , передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до п.22 Постанови ПВСУ» Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 , питання про умисел має вирішуватись виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння , зокрема , враховувати спосіб , знаряддя злочину , кількість , характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень , причини припинення злочинних дій , поведінку винного і потерпілого , що передували події , їхні стосунки. Якщо винний діяв з умислом на вбивство , тривалість часу , що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого , для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений мав постійно при собі ножа. Після вияву спротиву з боку потерпілого , на якого він здійснив напад , не припинив свої дії , що були спрямовані на заволодіння майном , а продовжував їх досить активно , цілеспрямовано , демонструючи та погрожуючи застосуванням ножа , який тримав у руці та в кінцевому результаті застосував . Обвинуваченим були нанесені численні удари ножем в різні частини тіла і , в тому числі , в життєво важливі органи. При цьому , вони наносились з досить значною силою , на що вказує той факт , що вони носять характер проникнення із ушкодженням внутрішніх органів. Злочинні дії з боку обвинуваченого були припинені лише після того , як потерпілий припинив спротив через поранення та обвинувачений заволодів його майном. Обвинуваченим не надавалось йому жодної допомоги , хоча він усвідомлював , що заподіяв потерпілому смертельні пошкодження. Насамкінець , сам же обвинувачений вказує , що йому відомо розташування внутрішніх органів.

Вказані обставини , на переконання колегії суддів , свідчать про наявність у обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.

У цьому питанні колегія суддів звертає увагу на нещирість обвинуваченого , який викладає події у вигідному для себе трактуванні , вказує , що наніс удар в область плеча , хоча в дійсності вони були нанесені в область розташування життєво важливих органів і ця обставина підтверджена насамперед висновком експерта , який обвинуваченим не спростовується.

Не може колегія суддів погодитись із доводами автора апеляції , що суд допустив порушення в питанні оцінки як доказу слідчого експерименту з участю потерпілого.

Вказана слідча дія була проведена у відповідності до вимог КПК. Навіть і сам обвинувачений не вказує на будь які порушення , що допустив суд першої інстанції. Під час вказаної слідчої дії потерпілий розповів та продемонстрував перебіг подій за участю його та обвинуваченого. Вказані свідчення потерпілого повністю узгоджується із іншими матеріалами кримінального провадження. Судом було досліджено в судовому засіданні результати вказаної слідчої дії та покладено в основу вироку.

При цьому , на переконання колегії суддів , суд першої інстанції піддав правильному аналізу докази сторони захисту і в тому числі слідчі дії за участю обвинуваченого. Вказані докази у своїй сукупності (пояснення обвинуваченого , слідчий експеримент з його участю) не переважають над доказами , які викривають обвинуваченого і не спростовують їх.

Не відповідають фактичним обставинам доводи апеляційної скарги , що судом не встановлено мету з якою обвинувачений опинився на місці злочину.

Як вбачається із змісту вироку , обвинувачений вчинив злочини з метою заволодіння чужим майном. Безпосередня причина з якою він опинився неподалік станції «Орчик» (епізод № 3) , не впливає на кваліфікацію злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те , що провадження розглянуто в порядку ст.349 КПК України і судом не досліджувались докази у справі , не відповідають фактичним обставинам судового провадження.

Таким чином , колегія суддів приходить до висновку , що мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Не є обґрунтованими також і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховав характер та ступінь тяжкості злочинів, які відносяться до особливо тяжкого та тяжких, проти життя, здоров`я та власності потерпілих, із застосуванням ножа, являючи підвищену суспільну небезпечність , обставину , що пом`якшує покарання , якою суд визнав активне сприяння розкриттю злочинів , обставину , що обтяжує покарання якою суд визнав рецидив злочинів.

Крім того, суд взяв до уваги особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, негативно характеризується, ніде не працює, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, не одружений, при цьому страждає на ряд серйозних захворювань та є інвалідом 2 групи, досяг пенсійного віку.

Врахувавши і навівши у вироку зазначені обставини суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства та визначив конкретні строки покарання і в тому числі за правилами статті 70 ч.1 КК України.

Мотиви з яких обвинувачений просить пом`якшити йому покарання не спростовують висновків суду , не є новими , вони вже були предметом розгляду суду першої інстанції і їм була дана правильна оцінка.

Не може колегія суддів погодитись із доводами автора апеляції про відсутність такої ознаки , що обтяжує покарання як рецидив злочину.

Відповідно до ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою , яка має судимість за умисний злочин.

Як вбачається із змісту вироку (вступна частина) , обвинувачений має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, а тому судом правильно визнано обставиною , що обтяжує покарання рецидив злочину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , як про це наголошується в апеляції обвинуваченого , колегія суддів не знаходить.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо нього без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 із доповненнями залишити без задоволення , а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2020 року щодо нього без змін;

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а особою , яка перебуває під вартою у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4