Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2736/20
Номер рядка звіту 17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.08.2020 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , при розгляді у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000473 від 17.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1ст.121, ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Виноградівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбачених ч.1ст.121, ч.1 ст.185 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заявлене клопотання мотивоване тим, що 02 липня 2020 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в по АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, затіяв сварку з ОСОБА_6 , під час якої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що настануть при їх вчиненні, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вийняв з кишені горловину від скляного бутиля, після чого наніс нею один удар ОСОБА_6 в область живота.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 105 від 15.07.2020 року було спричинено тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення черева з евентацією петель тонкого кишківника, що супроводжувалось травматичним шоком першого ступеню, є небезпечними для життя у момент спричинення, і за цією ознакою, згідно пункту 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 затверджених МОЗ України 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.

За викладених обставин ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Крім цього, 16 червня 2020 року близько 01 години ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , впевнившись у відсутності власника та сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, з особистих корисливих спонукань, шляхом пошкодження залізних прутів огорожі, незаконно пройшов на територію дворогосподарства АДРЕСА_2 , звідки, таємно викрав велосипед марки «монтенбайк», червоно-чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 18.08.2020 року становить 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, що належить ОСОБА_7 , і з викраденим зник, чим самим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

02 липня 2020 року о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до ІТТ №3 Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

02 липня 2020 року ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 02.07.2020 слідчим суддею Виноградівського районного суду ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

У вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.185 КК України обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, не одружений, студент Великоберезнянського ПТУ №33, не працюючий, раніше не судимий.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , пртоколом огляду місця події, висновком судово медичної експертизи, та іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.185 КК України, за які передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 навчається у Великоберезнянському ПТУ №33, однак характеризується за місцем навчання з негативної сторони, являється агресивним, безвідповідальним, брехливим та грубим, часто провокує бійки та конфлікти серед одногрупників, схильний до протиправної поведінки, неодноразово погрожував черговим по гуртожитку, училище відвідує нерегулярно, постійно втікає з уроків та гуртожитку, не дотримується правил внутрішнього розпорядку училища, згідно інформаційних даних Національної поліції України в січні 2019 та листопаді 2019 року перебував в розшуку як безвісті зниклий, тобто втікав із навчальних закладів - інтернатів, не має міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем проживання та вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а тому існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, тобто не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, виїхати за межі Закарпатської області, впливати на свідків, які являються його знайомими та вже надали органу досудового розслідування покази, які викривають його злочинну діяльність, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки, а тому з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування чи/та суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт підозрюваного будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із тримання під вартою.

Зокрема, аналіз особистості ОСОБА_4 , із зібраних наявних характеризуючих даних, вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, відсутність соціальної пристосованості у суспільстві, що виразилось у скоєнні ним злочину. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть.

Разом з цим, підозрюваний ОСОБА_4 не буде виконувати зобов`язання у разі обрання щодо нього відмінного від тримання під вартою запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що ним неодноразово порушувалися умови застосованого щодо нього запобіжного заходу у іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді у Виноградівському районному суді, що стало наслідком зупинення судового провадження та оголошення ОСОБА_4 у розшук.

В свою чергу майновий стан та відсутність будь - яких відомостей про наявність у ОСОБА_4 , постійного місця роботи, позбавляють можливості обрати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді застави.

Необхідність продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлена необхідністю запобігти ризикам вчинення ним спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики доводяться вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкістю покарання, яке йому загрожує, оскільки санкція статті Кримінального кодексу, що йому інкримінуються, передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права.

З метою досягнення дієвості даного кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як існує обґрунтована підозра щодо вчинення ним кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до невиконання кримінального судочинства.

Отже, наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дають підстави для продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , виключно у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав та просив суд таке задоволити.

Обвинувачений та захисник щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, виходячи з вимог ст.331 КПК України суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії викладені вище.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, розмір майнової шкоди, майновий стан, наявність родини та утриманців, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Аналізуючи доцільність подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями 177 КПК України, що стали підставою для обрання слідчим суддею відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.

Дані про особу обвинуваченого, який в січні 2019 та листопаді 2019 року перебував в розшуку як безвісті зниклий, тобто втікав із навчальних закладів - інтернатів, що підтверджують визнані доведеними вказані вище ризики.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Зокрема, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, яке йому інкримінуються, тяжкістю покарання, яке йому загрожує згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого до двох місяців.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб без визначення застави, починаючи з 28.08.2020 року до 26.10.2020 року (включно).

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати начальнику Закарпатської УВП №9.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Виноградівський районний суд.

Головуючий ОСОБА_1