ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 03.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, який не працює, має середню освіту, не одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , засуджений вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, який набув законної сили 11.01.2021,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

У невстановлений під час судового розгляду день, час та місце у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, а саме грошовими коштами, які знаходяться у приміщенні магазину, що за адресою: АДРЕСА_2 . Для чого ОСОБА_6 розробив злочинний план дій і заздалегідь підготував засоби та знаряддя для вчинення нападу, а саме предмет ззовні схожий на пістолет, предмет ззовні схожий на газовий балончик та чорний шарф з метою реалізації свого злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 закрив обличчя чорним шарфом, тримаючи у лівій руці предмет ззовні схожий на пістолет, 02.01.2020, приблизно о 18 годині 20 хвилин, проник до приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходилась за робочим місцем продавець ОСОБА_7 . У цей час ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 та під погрозою застосування предмету схожого на пістолет, який він тримав у своїй лівій руці і був направлений у бік продавця, став вимагати у ОСОБА_7 грошові кошти, які знаходились в касі магазину. Тим самим, застосовуючи до останньої психологічне насильство. ОСОБА_7 , реально сприймаючи вказану вимогу ОСОБА_4 як небезпечну для її життя чи здоров`я, не чинила будь-якого опору. Після чого ОСОБА_4 перестрибнув через прилавок та дістав з каси грошові кошти у сумі 5051 гривень 22 копійок, які належать ФОП ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_4 розвернувся до ОСОБА_7 , яка стояла поруч, та з метою уникнення переслідування забризкав їй обличчя рідиною із газового балончика, який останній мав при собі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 тримаючи при собі грошові кошти у сумі 5051 гривень 22 копійок, які належать ФОП ОСОБА_8 , перестрибнув через прилавок та вибіг з магазину. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 спричинив ФОП « ОСОБА_8 » майнову шкоду на загальну суму 5 051 грн 22 коп.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Крім того, у невстановлений під час судового розгляду день, час та місці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, а саме грошовими коштами, які знаходяться у приміщенні магазину, що за адресою: АДРЕСА_3 . Для чого ОСОБА_4 розробив злочинний план дій і заздалегідь підготував засоби та знаряддя для вчинення нападу, а саме предмет ззовні схожий на ніж, медичні рукавички та медичну маску з метою реалізації свого злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 закрив обличчя медичною маскою, на руки одягнув медичні рукавички, тримаючи у лівій руці предмет ззовні схожий на ніж, 03.10.2020, приблизно о 22 годині 40 хвилин, проник до приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходилась за робочим місцем продавець ОСОБА_9 . У цей час ОСОБА_4 підійшов до останньої та під погрозою застосування предмету схожого на ніж, який він тримав у своїй лівій руці, повідомив, що це пограбування. Тим самим, застосовуючи до останньої психологічне насильство. ОСОБА_9 реально сприймаючи вказані слова ОСОБА_4 як небезпеку для її життя чи здоров`я, не чинила будь-якого опору. Після чого ОСОБА_4 перестрибнув через прилавок та дістав з каси грошові кошти у сумі 1628 гривень, які належать ФОП ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 тримаючи при собі грошові кошти у сумі 1628 гривень, які належать ФОП ОСОБА_10 , перестрибнув через прилавок та вибіг з магазину. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_4 спричинив ФОП ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1 628 грн.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення, особою, яка раніше вчинила розбійний напад.

Також у невстановлені під час судового розгляду день, час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, а саме грошовими коштами, які знаходяться у приміщенні магазину, що за адресою: АДРЕСА_4 . Для чого ОСОБА_4 розробив злочинний план дій і заздалегідь підготував засоби та знаряддя для вчинення нападу, а саме предмет ззовні схожий на ніж, медичні перчатки та медичну маску з метою реалізації свого злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 закрив обличчя медичною маскою, на руки одягнув медичні перчатки, тримаючи за поясом предмет ззовні схожий на ніж, 06.10.2020, приблизно о 22 годині 10 хвилин, проник до приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , де знаходилась за робочим місцем продавець ОСОБА_11 . У цей час ОСОБА_4 підійшов до останньої та дістав із поясу предмет ззовні схожий на ніж та під погрозою його застосування ОСОБА_4 повідомив, що це пограбування. Тим самим, застосовуючи до останньої психологічне насильство. ОСОБА_11 реально сприймаючи вказані слова ОСОБА_4 як небезпеку для її життя чи здоров`я, не чинила будь-якого опору. Після чого ОСОБА_4 перестрибнув через прилавок. У цей час ОСОБА_11 , яка стояла за прилавком, забризкала очі останньому рідиною із газового балончика та вибігла з приміщення магазину. ОСОБА_4 дістав з каси грошові кошти у сумі 1527 гривень, які належать ФОП ОСОБА_12 та забрав жіночу сумку ОСОБА_11 , в якій знаходився її мобільний телефон марки «Samsung», моделі Galaxy J6+, ринковою вартістю 1436 гривень 33 копійок.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 тримаючи при собі грошові кошти у сумі 1 527 гривень, які належать ФОП ОСОБА_12 та жіночу сумку ОСОБА_11 , в якій знаходився її мобільний телефон марки «Samsung», моделі Galaxy J6+, ринковою вартістю 1436 гривень 33 копійок, перестрибнув через прилавок та вибіг з магазину. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок вчинення злочину, ОСОБА_4 спричинив ФОП ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1 527 грн, а ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1436 гривень 33 копійок.

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення, особою, яка раніше вчинила розбійний напад.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності та пояснив, що дійсно здійснив ці напади з метою отримання грошових коштів для придбання продуктів харчування та винайму житла. Він мешкав з батьками, батьків не стало. Житло, а саме квартиру, він утратив у 2017 році після того, як узяв кредит. На той момент у нього захворіла родичка, він вирішив їй допомоги, тому взяв кредит. Коли продали квартиру йому залишили незначну суму. Після він працював, винаймав житло. Працював у кав`ярні, магазинах мобільних аксесуарів, а під час карантину на будівництві. Але офіційного працевлаштування не мав, бо не мав часу і можливостей з наведених підстав на пошуки саме офіційної роботи. За кошти, отримані в наслідок грабежу, купляв продукти харчування, оплачував житло. Під час карантину стало важко знайти роботи, не було грошей та відповідно житла. Отже через ці складі життєві обставини він був доведений до відчаю. Бажання спричинити шкоду будь-кому з потерпілих не мав. Просить його зрозуміти та прийняти його вибачення.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 будучи повідомленими про час, дату та місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з`явились, однак надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Цивільні позови не заявляють, просять призначити покарання на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, призначив покарання з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку присутніх в судовому засіданні учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в іншим спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, а саме:

- в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення;

- в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення, особою, яка раніше вчинила розбійний напад.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має освіту, до вчинення злочину офіційно не працював, хоча мав мінливі заробітки. При цьому винуватість визнав, у вчиненому покаявся, надавав викривальні щодо себе показання як на стадії досудового розслідування так і в суді, а потерпілі не мають до ОСОБА_4 претензій матеріального характеру.

Також суд не знайшов підстав поставити під сумнів обставини, за яких ОСОБА_4 , згідно з його показаннями у судовому засіданні, учинив злочини, зокрема, як вбачається з показань обвинуваченого через відчай та збіг тяжких особистих життєвих обставин. Прокурор пояснення обвинуваченого у судовому засіданні з цих підстав не оспорював. Також слід узяти до уваги, що всі злочини учинені ОСОБА_4 протягом 2020 року, хоча як убачається з показань обвинуваченого він втратив житло ще у 2017 році, що підтверджує показання обвинуваченого.

Оцінюючи наявність такої обставини як збіг тяжких життєвих обставин, суд ураховує позицію Верховного суду, викладену в постанові від 22.12.2020 по справі № 552/517/19 (№ в ЄДРСР 93795153), зокрема, що за змістом пункту 5 частини 1 статті 66 КК України учинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин, це поєднання істотних для особи чинників фізичного, матеріального чи морального характеру, що негативно впливають на основні сфери її життя (особисте або сімейне життя, професійна діяльність, освіта, тощо). До них можуть бути віднесені тяжка хвороба, безробіття, смерть близької особи, дія наслідків стихійного лиха та ін. Тобто обставини, які зумовлюють у винного стан підвищеної нервозності, страху, переживання тощо, що визначило вчинення ним кримінального правопорушення.

Однак, у судовому засіданні було вже встановлено, що ОСОБА_4 учинив декілька тотожних злочинів (за цим вироком три), а за один з яких вже засуджений Деснянським районним судом міста Києва. З цих підстав суд не може визнати обставиною, що пом`якшує покарання, наведені обвинуваченим обставини як учинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих обставин. Але ці відомості суд у цілому може урахувати при оцінці особистості обвинуваченого ОСОБА_4 при вирішені питання призначення покарання.

Наведені висновки, особистісні відомості щодо ОСОБА_4 як і надані ним показання, свідчать, що обставинами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, сприяння розслідуванню злочину.

Суд ураховує, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення було визначено лише одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Однак суд не зв`язаний лише позицією обвинувачення, яку викладено в обвинувальному акті, оскільки визначення обставин, які пом`якшують покарання, відноситься саме до дискреції суду.

При цьому в судовому засіданні не було здобуто відомостей, які б давали підстави вважати існування обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України. Не наведено також таких обставин і в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій особливо тяжких відповідно до ст. 12 КК України, кількість учинених тотожних злочинів, їх вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочинів, зокрема, що заподіяна шкоди хоча і не відшкодована, але потерпілі не заявляли претензій матеріального характеру. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, зокрема складні життєві обставини, визнання винуватості, який раніше засуджений, але учинив злочини до постановлення попереднього вироку, відомостей про притягнення до адміністративної відповідності ОСОБА_4 суду не надано.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, не встановлено, як і підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України.

Суд також ураховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) вказано, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Отже, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК. Ці висновки вказують на не можливість застосування судом положень ст. 69-1 КК України.

Оскільки вивченням особистості обвинуваченого, з урахуванням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особистість обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання, у виді позбавлення строком на 7 років та 6 місяців.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиці Верховного суду висловленої у постанові від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16-к), у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Приймаючи рішення про такий вид та строк покарання, суд також ураховує, що ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, який набув законної сили 11.01.2021. Як убачається з наведеного вироку, злочини за цим вироком ОСОБА_4 учинив до постановлення вироку Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020, а отже покарання слід призначити в порядку ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначив покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 вже відбуває з 10.10.2020 покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020, тому відповідно до речення другого ч. 4 ст. 70 КК України слід зарахувати відбуте ОСОБА_4 покарання за вказаним вироком у якості відбутого покарання за новим вироком, а саме з 10.10.2020 і до дня набуття новим вироком законної сили.

5. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 цивільні позови не заявлені.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та щодо останнього набув законної сили вирок Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 за яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Указані обставини свідчать, що наразі підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набуття вироком законної сили відсутні.

6.2. Процесуальні витрати

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, зокрема за проведення експертизи № 17-1/114 від 16.01.2020 у сумі 1256,08 грн, № 17-2/117 від 17.01.2020 у сумі 628,04 грн, № 042-1068-2020 від 14.09.2020 у сумі 1619,10 грн, № СЕ-19/111-0/50360-ТР від 28.10.2020 у сумі 1307,60 грн, № СЕ-19/11-20/49822-ТР від 20.10.2020 у сумі 2288,30 грн, № СЕ-19/111/20/49819-ТР від 16.10.2020 у сумі 653,80 грн, № СЕ-19/111/20/49801-Б від 09.11.2020 у сумі 8251,98 грн, № СЕ-19/111-20/49842-ТР від 15.10.2020 у сумі 817,25 грн, № СЕ-19/111-20/49818-ТР від 19.10.2020 у сумі 2778,65 грн, № СЕ-19/111/20-49809-ТР від 19.10.2020 у сумі 653,80 грн, № СЕ-19/111-20/56108-ТВ від 26.11.2020 у сумі 653,80 грн, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 у загальній сумі 20908,4 грн на користь держави.

6.3. Речові докази

Як свідчать надані матеріали кримінального провадження, речовим доказом є мобільний телефон марки «Samsung», моделі Galaxy J6+, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , який відповідно до ст. 100 КПК України необхідно залишити у володіння останньої.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців, призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020, а саме відбуте покарання з 10.10.2020 і до дня набуття цим вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили не обирати.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung», моделі Galaxy J6+, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , залишити у володінні останньої.

Процесуальні витрати, які складають з витрат на проведення експертиз:

- № 17-1/114 від 16.01.2020 у сумі 1256,08 грн;

- № 17-2/117 від 17.01.2020 у сумі 628,04 грн;

- № 042-1068-2020 від 14.09.2020 у сумі 1619,10 грн;

- № СЕ-19/111-0/50360-ТР від 28.10.2020 у сумі 1307,60 грн;

- № СЕ-19/11-20/49822-ТР від 20.10.2020 у сумі 2288,30 грн;

- № СЕ-19/111/20/49819-ТР від 16.10.2020 у сумі 653,80 грн;

- № СЕ-19/111/20/49801-Б від 09.11.2020 у сумі 8251,98 грн;

- № СЕ-19/111-20/49842-ТР від 15.10.2020 у сумі 817,25 грн;

- № СЕ-19/111-20/49818-ТР від 19.10.2020 у сумі 2778,65 грн;

- № СЕ-19/111/20-49809-ТР від 19.102020 у сумі 653,80 грн;

- № СЕ-19/111-20/56108-ТВ від 26.11.2020 у сумі 653,80 грн;

стягнути з ОСОБА_4 у загальній сумі 20908,40 грн на користь держави.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1