Справа № 703/2022/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м.Сміла
Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, клопотання слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27 травня 2020 року за №0000861, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, про накладення арешту на майно , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучене під час обшуку від 10 серпня 2020 року майно, а саме троє дитячих санчат.
Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000861 від 27 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
В ході проведення досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 27 травня 2020 року до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області з заявою звернувся ОСОБА_5 про те, що в період часу з кінця квітня 2020 року по 08 годину 00 хвилин 27 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , невідома особа, шляхом зламу вікна, проникла до підсобного приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », звідки викрала 80 снігоприбиральних лопат та 10 дитячих санчат, чим заподіяла ОСОБА_5 матеріальну шкоду.
10 серпня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у сарайному приміщенні АДРЕСА_2 , закріпленому за квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 та яким фактично користується ОСОБА_7 .. В ході обшуку виявлено та вилучено дитячі санчата в кількості 3 штук, двоє темно синього та одні темно-червоного кольору. Зазначені речі було опечатано та направлені на зберігання до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області.
З мотивів загрози приховування, знищення чи пошкодження, вилученого майна, та приймаючи до уваги, що вказане майно має значення речового доказу, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Крім того зазначила, що у даті постанови про визнання предметів речовими доказами допущено описку, вірною датою її винесення є 11 серпня 2020 року.
Особа, у якої було вилучено зазначене у клопотанні майно, а також власник відповідного майна у судове засідання не з`явились.
Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого та особи, у якої було вилучено зазначене у клопотанні майно, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно витягу з ЄРДР, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000861 внесені до вказаного реєстру 27 травня 2020 року за фабулою, зазначеною слідчим у клопотанні з правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Згідно ч.1 ст.234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, погоджене з прокурором Смілянської місцево прокуратури, про проведення обшуку у вказаному кримінальному провадженні та надано дозвіл на проведення обшуку сарайного приміщення № НОМЕР_1 , яке закріплене за квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 і яким фактично користується ОСОБА_7 , для відшукання та вилучення снігоприбиральних лопат та дитячих санок.
10 серпня 2020 року, на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, слідчим Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 в період часу з 13 години 10 хвилин до 13 години 30 хвилин, за участю ОСОБА_7 було проведено обшук сарайного приміщення №2, закріпленого за квартирою АДРЕСА_3 , про що складено відповідний протокол.
Згідно вказаного протоколу, під час обшуку було виявлено та вилучено дитячі санчата у кількості 3 штук.
Як вбачається з клопотання, слідчий вважає, що вилучене під час обшуку 10 серпня 2020 року майно є тимчасово вилученим, у зв`язку з чим, у відповідності до вимог ч.5 ст.171 КПК України,з метою збереження вилученого майна повинен звернутися до слідчого судді з даним клопотання.
Так, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Разом з тим, згідно ч.7 ст.236 КПК України, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Враховуючи зазначену норму КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене під час обшуку майно, яке входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не є тимчасово вилученим майном, в зв`язку з чим підстави звернення слідчого до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно, як тимчасово вилучене, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, відсутні.
Отже, приймаючи до уваги, що ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2020 року визначено перелік майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання, та саме це майно було вилучено слідчим під час обшуку 10 серпня 2020 року, таке майно не є тимчасово вилученим, в зв`язку з чим у даному випадку норми ч.5 ст.171 КПК України не застосовуються, та підстави для накладення арешту на вказане майно, як на тимчасово вилучене, відсутні.
Крім того, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
11 липня 2020 року слідчим СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000861 від 27 травня 2020 року, винесено постанову, якою дитячі санчата, які вилучені під час обшуку 10 серпня 2020 року, визнані речовими доказами та приєднані до вказаного кримінального провадження. При цьому слідчим визначено, що після проведення всіх необхідних слідчих дій зазначені санчата слід передати потерпілому ОСОБА_5 .
В ході судового розгляду встановлено, що в даті вищевказаної постанови допущено описку, в зв`язку з чим правильною її датою є «11 серпня 2020 року».
Однак, сам по собі факт приналежності вилученого під час обшуку 10 серпня 2020 року майна до речових доказів у даному кримінальному провадженні не є підставою для накладення на це майно арешту.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.1 ст.316 КПК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 КПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1-6 ст.319 КПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Як вбачається з матеріалів клопотання, предметом вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесене до ЄРДР 27 травня 2020 року за №0000861, є, зокрема, дитячі санчата, які і були відшукані та вилучені під час проведення обшуку 10 серпня 2020 року.
При цьому, жодних доказів, які надають підстави вважати, що потерпілий, якому підлягають поверненню відшукані та вилучені під час обшуку 10 серпня 2020 року дитячі санчата, може приховувати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити вищевказане майно, до матеріалів клопотання не додано та слідчим під час судового розгляду не надано.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.
ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).
Таким чином, безпідставне накладення арешту на майно потерпілого, яке, хоча і визнано речовим доказом, без наявності підстав та мети, передбачених ст.170 КПК України, є безумовним порушенням його прав, як власника цим майном, та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, передача потерпілому зазначеного у клопотанні майна під зберігальну розписку, на думку слідчого судді, зможе забезпечити його схоронність до вирішення його долі у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.98, 131, 170-173, 233, 234, 236, 370, 372 КПК України,
УХВАЛИВ:

У задоволенні слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27 травня 2020 року за №0000861, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, про накладення арешту на майно, - відмовити.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення, однак, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги.
Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.
Повний текст ухвали було виготовлено та проголошено 18 серпня 2020 року о 11 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1