УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 166/221/19

провадження № 51 4412 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Миколаївської області, ОСОБА_4 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 20 січня 2020 року померлого ОСОБА_5 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 23 червня 2020 року вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування незаконності ухвали суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування цього судового рішення.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно порушень процесуального закону допущено судом апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість ухвали, та чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413 та 419 цього Кодексу.
Зокрема, прокурор у касаційній скарзі не зазначив, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги прокурора.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3