ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6657/19 Номер провадження 11-кп/814/286/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого комплектувальников в ТОВ «ГЛОБАЛ ЛОГІСТІК ТРЕЙД», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки із відрахуванням із заробітку засудженого в дохід держави в розмірі десяти відсотків.
Обрано ОСОБА_7 міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання.
Цивільний позов прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації ( одержувач Полтавський обласний бюджет, , банк одержувача ГУДКСУ у Полтавській області, р/р 1527, код бюджетної класифікації 24060300, МФО 831019) на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 10956 грн. 75 коп.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
01.04.2019 року близько 21.10 год. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік торгівельного закладу «На Коня», що розташований на території ринку «Павленківський», за адресою: м. Полтава, вул. Павленківська площа, буд. 4, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, умисно штовхнув ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на тротуар. Після цього, ОСОБА_7 завдав ногою взутою у взуття не менше п`яти ударів в голову потерпілого ОСОБА_10 .
Внаслідок завданих ударів, потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоскалкових переломів кісток лицевого скелета: перелом верхньої щелепи, перелом гайморових пазух, кісток носу, носової переділки, ячейки градчастого лабіринту, латеральної стінки лівої орбіти, вилицевої кістки з обох сторін, лівого сосцеподібного відростку в передніх відділах) з розвитком гематосинусу, локального мастоїдиту ліворуч та міжтканьової емфіземи обличчя; закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійних ран м`яких тканин голови, гематом, саден шкіри обличчя з субкон`юктивальними крововиливами очей; гематом слизової оболонки порожнини рота, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також закритого вколоченого перелому шийки лівої плечової кістки зі зміщенням, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду відносно останнього скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю. Призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень , особі обвинуваченого та обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом призначене судом покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Судом не враховано , що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності , реально відбував покарання у місцях позбавлення волі , однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Також , при ухвалені вироку недостатньо враховано , що обвинувачений на стадії досудового розслідування ухилявся від органів досудового слідства та оголошувався в розшук , в ході судового розгляду порушував порядок судового засідання , під час судових дебатів погрожував потерпілому та на зауваження головуючого не реагував.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочин із застосуванням насильства, яким посягнув на охоронювані законом суспільні відносини у сфері життя та здоров`я особи. Злочин вчинено ОСОБА_7 у публічному місці, на очах у перехожих, які зокрема у присутності свідка ОСОБА_11 , який вимушений був втрутитися та припинити незаконні дій обвинуваченого, бо лише після втручання вказаного свідка, ОСОБА_7 припинив наносити удари потерпілому, який втративши свідомість, не міг чинити будь-який опір.
Одразу після вчинення злочину ОСОБА_7 не викликав швидку допомогу та взагалі не вжив жодних заходів щодо надання будь-якої допомоги потерпілому від кримінального правопорушення. Більш того, ОСОБА_7 втік.
Судом також не враховано той факт, що злочину з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 одразу після вчинення злочину, звільнився з його постійного місця роботи, змінив номери операторів мобільного зв`язку, якими він до вчинення злочину користувався та виїхав за межі України в Республіку Польща, де перебував там протягом тривалого періоду часу. Внаслідок вказаних дій обвинуваченого, органом досудового розслідування, ОСОБА_7 оголошено в міждержавний розшук. Лише після затримання ОСОБА_7 працівниками Державної прикордонної служби України на кордоні з між Україною та Республікою Польща, досудове розслідування у вказаному провадженні відновлено.
ОСОБА_7 не відшкодував потерпілому жодних витрат на лікування, про що останній повідомив у судовому засіданні та навіть не визнав цивільних позов прокурора.
Судом першої інстанції недостатньо перевірено наявність офіційного місця роботи обвинуваченого, його заробіток та інші обставини, які надають підстави для призначення суду покарання у виді виправних робіт.
Позиції учасників судового провадження в апеляційному суді
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримав.

Обвинувачений та його захисник заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Заслухавши суддю доповідача , пояснення учасників кримінального провадження на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження ,перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень кримінального процесуального законодавства.

Висновки суду першої інстанції щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину за який він засуджений за обставин викладених у вироку , є обґрунтованими , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 94 КПК України.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 КПК.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання , колегія суддів вважає їх непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який одружений , офіційно працевлаштований та має постійне місце проживання, не перебування на обліках у лікаря психіатра та нарколога , відсутність обставин , що пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини і , в тому числі , факт постійного місця роботи , суд призначив покарання у виді виправних робіт із відрахуванням в прибуток держави частини заробітної плати.

Обставини на які посилається автор апеляції не спростовують висновків суду.

Той факт , що обвинувачений не визнавав своєї вини і на даний час не відшкодував потерпілому витрат на лікування , не утворює підстав для призначення йому реального виду покарання у виді позбавлення волі.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що і сам потерпілий в суді першої інстанції не наполягав на призначенні суворого і такого , що пов`язаний з позбавленням волі покарання.

Не погоджується колегія суддів також і з доводами апеляції , що обставини щодо поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та в суді докорінно впливають на правильність судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу , що покарання і в тому числі його вид та розмір визначаються виходячи , в-першу чергу із вчиненого злочину ( його тяжкості тощо).

У цьому питанні суд першої інстанції досить детально навів мотиви чому він вважає, що обвинуваченому має бути призначене саме покарання у виді виправних робіт.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання є справедливим , необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його м`якість , на чому наголошується в апеляції прокурора , колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

Вирок суду відповідає вимогам статті 374 КПК України є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення , а вирок суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін;
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

___________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4