П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року
м. Київ

справа № 1-34/03

провадження № 51-2298 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року та Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року стосовно нього.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за п.10 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 129, ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 152, ч.3 ст. 152, ч.4 ст. 152, ч.4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись із вказаним вироком, засуджений подав до суду заяву про його перегляд за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року залишено без задоволення.
Засуджений оскаржив зазначену ухвалу в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд 09 квітня 2020 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленими стосовно нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення постановили без його участі, що є безумовною підставою для їх скасування. Вказує на порушення права на захист, оскільки суди не забезпечили йому конфіденційної бесіди із захисником для узгодження позиції. Крім того, ОСОБА_7 зазначає про допущення істотних порушень при розгляді кримінальної справи стосовно нього.

Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу свого підзахисного ОСОБА_7 та просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просила залишити без зміни постановлені судові рішення.

Мотиви Суду
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За частиною 2 статті 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Системне тлумачення положень статей 459, 462, 91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

За матеріалами провадження встановлено, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведена засудженим обставина, а саме, неправильна оцінка доказів, не є підставою для перегляду судового рішення.

Засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із наведеними мотивами суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги засудженого та матеріали провадження й залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, достатньо аргументувавши свої висновки.
Так, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні констатував відсутність у доводах засудженого обставин, передбачених ст. 459 КПК України як підстави для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Судом апеляційної інстанції не виявлено таких обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що, на думку засудженого, належить переглянути.

Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції і вважає його достатньо вмотивованим.

Розгляд провадження за нововиявленими обставинами здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Також перевіркою матеріалів провадження в касаційному порядку не встановлено порушень щодо забезпечення участі ОСОБА_7 в судовому засіданні, оскільки засуджений не звертався до суду із заявами про його безпосередню участь в судовому засіданні, при цьому він був належним чином повідомлений про дату й час його проведення.

Не погоджується Суд із доводами ОСОБА_7 про надання захисником формального захисту та порушення його права на захист через відсутність конфіденційного спілкування з захисником.

Так, пункт 3 частини 3 статті 42 КПК України передбачає, зокрема, право підозрюваного, обвинуваченого на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.

Такими ж правами може користуватись і ОСОБА_7 як особа, засуджена до довічного позбавлення волі, під час судового провадження з розгляду його заяв про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого стосовно нього вироку.

Частиною 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

З матеріалів провадження вбачається, що захисник ОСОБА_8 діяла в межах своїх повноважень на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, засудженій до покарання у вигляді позбавлення волі, від 12 червня 2018 року № 013-1495364.

Захисник ОСОБА_8 брала участь в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги її підзахисного ОСОБА_7 та підтримала наведені ним доводи. З приводу необхідності конфіденційного спілкування ні захисник, ні засуджений до суду не звертались.

Тобто, доводи ОСОБА_7 про порушення права на захист не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував засуджений, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442, 467 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2018 року та Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3