Справа № 204/7052/20
Провадження № 1-в/204/1325/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1002 від 12 жовтня 2020 року, зазначено про те, що на тлі проводимого лікування агресивних дій, дратівливості, напруженості не спостерігалося, конфліктних ситуацій не створював. Поведінка носила спокійний, упорядкований характер. Перестав заперечувати хворобливі переживання, а саме: маячні ідеї ревнощів на адресу колишньої дружини та переслідування з боку спецслужб, неадекватну агресивну поведінку у минулому, що свідчить про деяке зниження особливої небезпеки хворого для оточуючих. Критика до скоєного полегшена. Усвідомлення свого психічного стану недостатнє. Не сформовані позитивні лікувальні настанови. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні лікуючий лікар ОСОБА_7 зазначила, що у даному висновку лікарів-психіатрів зазначено, що фоні проводимого лікування психічний стан ОСОБА_3 покращився, поведінка носила спокійний та упорядкований характер. Почав заперечувати хворобливі переживання, ревнощі на адресу колишньої дружини, переслідування з боку спецслужб, що свідчить про деяке зниження особливої небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих, але психічний стан недостатньо стабільний. Недостатньо сформовані позитивні лікувальні настанови на майбутнє. ОСОБА_3 не має достатнього усвідомлення свого психічного стану. Комісія лікарів-психіатрів відмітила деяке зниження особливої небезпеки ОСОБА_3 . Особлива небезпека це є прогресивна психічна симптоматика, коли є агресивні дії. Однак, дійсно у ОСОБА_3 агресивних дій не спостерігається. Є деяке покращення. Це продовження необхідне для перевірки стабільності стану, оскільки це покращення не є тривалим, не достатньо пройшло часу. За останні шість місяців у ОСОБА_3 не спостерігалось агресивних нападів. В останнє агресія та афективні розлади у ОСОБА_3 відмічались 22 квітня 2020 року, були афективні розлади, які виражались дратівливістю, конфліктністю, напруженістю, це все зазначено у попередньому висновку комісії лікарів-психіатрів. З травня 2020 року у ОСОБА_3 згладились афективні розлади, однак покращення не є тривалим. Покращення зберігається останні шість місяців, погіршення за цей час не відмічалось. Афективних розладів та маячних ідей за останні шість місяців також не було, стан ОСОБА_3 є стабільним. ОСОБА_3 на даний час для оточуючих суспільної небезпеки не становить. Таких критеріїв, як сформування лікувальних настанов на майбутнє та розуміння психічного стану пацієнтом для переведення до закладу з посиленим наглядом не передбачено. Якщо ОСОБА_3 на даний час не розуміє необхідності лікування та розуміння наявності у себе психічного захворювання, однак суспільної небезпеки не становить, то він може бути переведеним на посилений нагляд, для подальшого лікування.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що пацієнт страждає хронічним психічним захворюванням. Під час перебування в лікарні проявляв агресивні тенденції. ОСОБА_3 неодноразово проходив лікування в психіатричних лікарнях. Точно вказати коли у ОСОБА_3 настане стабільність психічного стану не можливо. В пацієнта частково усунута суспільна небезпека. Якщо пацієнт буде проходити лікування в лікарні із суворим наглядом та в нього не буде коливань продуктивної симптоматики то ОСОБА_3 можливо буде перевести на посилений нагляд. Критика до скоєного полегшена, усвідомлення психічного стану недостатнє. Не сформовані позитивні лікувальні настанови.
В судовому засіданні особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 суду пояснив, що він себе добре почуває, та вважає, що він може бути переведений на лікування в лікарню з посиленим режимом. Лікування він завжди приймає, ніколи не відмовлявся від приймання лікування. Він усвідомлює про наявність у нього психічного захворювання та необхідності лікування. Просив відмовити в задоволенні заяви та змінити йому режим лікування.
Адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні заяви та змінити режим лікування ОСОБА_3 , оскільки його стан є стабільним, в нього сформоване розуміння свого захворювання та необхідності лікування.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку лікарів Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України».
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України. Особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на: поважливе і гуманне ставлення до них, що виключає приниження честі й гідності людини. Одержання психіатричної допомоги в найменш обмежених, відповідно до їх психічного стану, умовах, якщо можливо, за місцем проживання цих осіб, членів їх сім`ї, інших родичів або законних представників.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 статті 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 4 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
З висновку комісії лікарів-психіатрів № 1002 від 12 жовтня 2020 року вбачається, що за міжкомісійний період на тлі проведеного лікування агресивних дій, грубості, зухвалості, дратівливості, напруженості не спостерігалося, конфліктних ситуацій не створював. Поведінка носила спокійний, упорядкований характер. Перестав заперечувати хворобливі переживання, а саме: маячні ідеї ревнощів та переслідування з боку спецслужб, неадекватну агресивну поведінку у минулому. Поясняв, що «сусід постійно натякав на стосунки з дружиною …… я її перевіряв, але ніяких доказів не було….». Казав про те, що після старої бійки вважав, що поліція (в той час міліція) та прокуратура «переслідують…. Зараз такого немає». Не заперечує, що неодноразово лікувався в психіатричних стаціонарах. Критика до скоєного полегшена.
Окрім цього, в судовому засіданні лікуючим лікарем ОСОБА_3 ОСОБА_7 було зазначено, що дійсно за останні шість місяців на фоні проводимого лікування у ОСОБА_3 психічний стан був стабільним, афективних розладів з травня 2020 року не спостерігалося. Крім того, зазначила, що на даний час ОСОБА_3 суспільної небезпеки для оточуючих не становить та може бути переведеним на лікування до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, хоча в нього і не сформовані позитивні лікувальні настанови на майбутнє та не має достатнього усвідомлення свого психічного стану.
Відповідно до пункту 3 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом МОЗ України від 31 серпня 2017 року за № 992 зазначено, що:
- примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом - вид примусових заходів медичного характеру та психіатричної допомоги, за якого особа, перебуваючи в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, може самостійно залишати палату та не може самостійно, без супроводу медичного працівника залишати відділення. Виходити за межі спеціального закладу з надання психіатричної допомоги пацієнтам заборонено, крім випадків участі в судовому засіданні.
- примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом - вид примусових заходів медичного характеру та психіатричної допомоги, за якого особа, перебуваючи в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, може самостійно, без супроводу медичного працівника залишати палату та відділення. Виходити за межі спеціального закладу з надання психіатричної допомоги самостійно, без супроводу медичного працівника пацієнтам заборонено.
Таким чином, проходження лікування в умовах посиленого нагляду може забезпечити належний контроль за поведінкою ОСОБА_3 та нагляду за його психічним станом.
Пунктом 22 Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом МОЗ України від 31 серпня 2017 року за № 992 передбачено, що незалежно від виду примусових заходів медичного характеру керівництво спеціального закладу з надання психіатричної допомоги забезпечує реалізацію прав пацієнтів, передбачених статтею 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», а також права пацієнтів.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:… (е)... законне затримання психічнохворих...».
Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е».
Згідно ч. 2 ст. 95 КК України та ч. 4 ст. 19 Закону України ««Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року» особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.
Суд зазначає, що тримання хворого в умовах закладу з надання психіатричної допомоги відповідного рівня нагляду має на меті саме приведення її до такого стану, коли особа перестає становити небезпеку для суспільства та відповідно до змін в стані здоров`я до особи мають бути застосовані пропорційні заходи обмеження (вид заходу).
Перевірка стабільності стану пацієнта можлива і в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, що буде відповідати вимогам статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», а також Європейської конвенції з прав людини.
Приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_7 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_3 , які були надані в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що стан ОСОБА_3 на протязі останніх шести місяців є стабільним, був усунутий чинник особливої небезпеки хворого для оточуючих, таким чином за своїм психічним станом ОСОБА_3 не становить особливої небезпеки для оточуючих, а перевірка стабільності стану, формування позитивних лікувальних настанов та усвідомлення свого психічного стану можлива і в умовах лікування в психіатричній лікарні із посиленим наглядом.
Таким чином, враховуючи тривалу стабільність психічного стану ОСОБА_3 та усунення особливої небезпеки для оточуючих, відсутність переконливих доказів необхідності продовження застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1