УХВАЛА
16.10.2020 Справа №607/12854/20

номер провадження 1-кп/607/1511/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м.Тернополі кримінальне провадження №0000354 від 27 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України ( в редакції статті зі змінами, внесеними згідно із Законом №3826-VI від 06.10.2011 року),-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №0000354 від 27 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 20 жовтня 2020 року, оскільки ризики, визначенні ст.177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його процесуальної поведінки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, зазначивши про відсутність доказів на підтвердження існування ризиків визначених ст.177 КПК України. Просить, змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 свого захисника підтримав, заперечивши з приводу продовження відносно нього дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просить зміни запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 25.01.2020 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався, зокрема, востаннє Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 р. строк тримання під вартою обвинуваченому продовжено до 23 год. 59 хв. 20 жовтня 2020 року .

Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1, ч.2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання ; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів .

Суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначенні ст.177 КПК України та встановлені при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, ризиком того, що обвинувачений може переховуватись від суду є те, що він, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких злочинів, зокрема, позбавлення волі на строк від шести до десяти років, обвинувачений може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Зокрема, маючи паспорт громадянина України для виїзду закордон, що в умовах дії угоди про безвізовий режим, укладеної між Україною та країнами Європейського союзу, дозволяє безперешкодно виїхати за межі України, ОСОБА_4 , розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду, зокрема, шляхом виїзду за межі України або на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тривалий час не повертатися до місця постійного проживання.

Крім того, ризиком того, що обвинувачений може незаконно впливати на експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні є те, що в ході досудового розслідування допитано свідків, проведено судові експертизи, показання та висновки яких мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні. Враховуючи те, що ОСОБА_4 проживає у м.Тернопіль та має широке коло друзів та знайомих, він, не перебуваючи під вартою, як особисто, так і через третіх осіб, може незаконно впливати на свідків, інших осіб та експертів у даному кримінальному провадженні, які проживають в м.Тернопіль та Тернопільській області, з метою надання ними неправдивих показів, висновків або їх зміни щодо обставин вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, що переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

Враховуючи положення ч.2 ст.23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище свідки, експерти ще не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного/обвинуваченого.

Ризиком того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений на даний час ніде не працює та не навчається, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні не одного, а декількох епізодів злочинної діяльності, вчинених упродовж тривалого проміжку часу. За таких обставин ризик перешкоджанню кримінальному провадженні, вчинення нових злочинів продовження злочинної діяльності, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Згідно з рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» від 12.12.1991 року, ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи, зокрема, біографії та характеристики особи, Рішення ЄСПЛ у справі «Сельчук проти Туреччини» від 24.04.1998 року визначено, що підставою виникнення ризику вчинення нових правопорушень може бути попереднє притягнення особи до кримінальної відповідальності .

Ризиком того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що знаходячись на волі, а саме в разі обрання іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, обвинувачений матиме можливість координувати свої дії із іншими особами, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності .

Також, судом враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_4 , а саме те, що він ніде не працює, хоча є особою працездатного віку, є неодруженим, його репутацію та його майновий стан, утриманців не має, стан його здоров`я та міцність соціальних зв`язків останнього, а також те, що хоча він раніше й не судимий, проте йому повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого, його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, переконливості наявних ризиків, та особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд дійшов висновку, що обставини, які встановленні судом, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому враховуючи вимоги ст.178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , а також з огляду на те, що строк тримання ОСОБА_4 під вартою закінчується 20 жовтня 2020 року, суд вважає за необхідне запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши останньому строк тримання під вартою, що не перевищує 60 діб, відмовивши обвинуваченому та стороні захисту в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого на домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, громадянина України, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого) у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 23 годин 59 хвилин 15 грудня 2020 року.
Відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000354 від 27 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, на 11 годин 00 хвилин 11 листопада 2020 року, про що повідомити учасників.

Копію даної ухвали направити в Державну установу «Чортківська установа виконання покарань №26» для відому та виконання в частині дії запобіжного заходу.

Копію ухвали направити прокурору Тернопільської місцевої прокуратури для відому.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, що визначене ч. 1 ст. 392 КПК України. Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині вирішення продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Головуючий суддяОСОБА_1