Номер провадження: 11-кп/813/1222/20
Номер справи місцевого суду: 523/4786/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Одеси, громадянку України, із середньо-спеціальною освітою, заміжню, офіційно не працевлаштовану, маючої на утриманні малолітніх дітей 2006 і 2015 років народження, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 гривень;

- за ч.3 ст.362 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 гривень та у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки.

Відповідно до ст.72 КК України, основне покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням на неї обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у справі.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнана винною в тому, що вона з 24.09.2017 року по 07.10.2017 рік, будучи матеріально-відповідальною особою, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, привласнювала грошові кошти, які знаходились в ломбардному відділенні ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-ріелті» і Компанія», що були їй ввірені на загальну суму 22658,64 гривень, а також, маючи доступ до бази даних ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-ріелті» і Компанія» здійснювала несанкціоновані зміни інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах за наступних обставин.

З 22.04.2017 року ОСОБА_7 , працюючи на посаді менеджера із надання кредитів (далі менеджер) ломбардного відділення №149 ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-ріелті» і Компанія» (далі ПТ «Донкредит»), розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Добровольського,114/2, склавши екзамени на посаду кредитного експерта ломбардного відділення, призначена наказом на цю посаду, відповідно до своєї посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність від 22.04.2017 року, укладеного між ПТ «Донкредит» та Філяковою, була уповноважена вказаним підприємством на укладення та підписання від його імені договорів про надання фінансового кредиту та інших договорів фінансового характеру щодо заставного майна та видачу грошових коштів за цими договорами, тобто являлась матеріально-відповідальною особою за збереження довірених їй матеріальних цінностей, та крім того, для укладення договорів, ОСОБА_7 був наданий доступ до електронно-обчислювальної машини (комп`ютера), встановленого на її робочому місці у відділенні №149, а також до автоматизованої системи бази даних з назвою «Infobase» програмного забезпечення 1С-Предприятие 8.3 та якій було надано особистий логін (ім`я) та пароль для ідентифікації в базі.

24.09.2017 року у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на протиправне заволодіння грошовими коштами ПТ «Донкредит». В той же день, в період часу з 14 годин 45 хвилин до 14 годин 53 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці та переслідуючи мету особистого збагачення, користуючись своїми правами, для реалізації свого умислу, скористалася анкетними даними клієнта ломбарду ОСОБА_9 без її відому. З метою укриття своїх дій, імітуючи виконання своїх прямих обов`язків, оскільки всі дії фіксувалися відеокамерою, здійснювала одночасно оформлення інших договорів на свого чоловіка ОСОБА_10 , який на той час знаходився у приміщені ломбардного відділення. В подальшому, використала попередньо підготовлений предмет застави, а саме сережки, достовірно знаючи про фіксацію її дій камерами відеоспостереження, зімітувала перевірку даних виробів та ідентифікацію їх як таких, що виготовлені із золота, хоча достовірно знала, що дані вироби виготовлені із недорогоцінного металу та оцінила їх на власний розсуд на суму 2049,14 гривень. Доводячи свій злочинний план до кінця, ОСОБА_7 створила в базі даних «Infobase», що належить ПТ «Донкредит», фіктивний договір фінансового кредиту №ДОН на ім`я ОСОБА_9 , після чого, вилучила і привласнила із каси відділення №149, належні ПТ «Донкредит» грошові кошти в розмірі 2049,14 гривень, завдавши матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_7 грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд. Крім того, в той же день, в період часу з 14 годин 45 хвилин до 14 годин 53 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці у вищевказаному відділенні №149 ПТ «Донкредит», використовуючи службовий комп`ютер, авторизувавшись в базі даних «Infobase» під своїм особистим логіном та паролем, внесла спотворені дані при оформленні договору № ДОН від 24.09.2017 щодо надання фінансового кредиту ОСОБА_9 в сумі 2049,14 гривень по заставі золотих сережок, яка фактично в цей час у відділені не перебувала та договори щодо застави майна не укладала. При цьому, ОСОБА_7 вчинила несанкціоновані зміни інформації щодо наявності заставного майна, а також анкетних даних позичальника. Після вводу даних, зазначена спотворена інформація була оброблена електронно-обчислювальною машиною та додана до системи загальної бази даних «Infobase», поповнення якої контролюється юридичною особою. Вказані дії, призвели до видачі грошових коштів із каси підприємства та подальшому їх привласнення ОСОБА_7 , а також до відображення спотвореної інформації у базі даних, як такої, що відповідає дійсності та перевіреної ОСОБА_7 .

Далі, 05.10.2017 року, повторно, в період часу з 18 години 30 хвилин по 18 годину 38 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці та переслідуючи мету незаконного збагачення, користуючись своїми правами, для реалізації свого умислу, з метою привласнення чужого майна, скористалася анкетними даними клієнта ломбарду ОСОБА_9 без її відому та з метою укриття своїх дій, імітуючи виконання своїх прямих обов`язків, оскільки всі дії фіксувалися відеокамерою, здійснювала одночасно оформлення інших договорів на свого чоловіка ОСОБА_10 , котрий на той час знаходився у приміщені ломбардного відділення. В подальшому, ОСОБА_7 використала попередньо підготовлений предмет застави, а саме ланцюг, достовірно знаючи про фіксацію її дій камерами відеоспостереження, зімітувала перевірку даного виробу та ідентифікацію його як такий, що виготовлений із золота, хоча достовірно знала, що даний виріб виготовлений із недорогоцінного металу, оцінила його на власний розсуд на суму 14981,98 гривень. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 створила в базі даних «Infobase» фіктивний договір фінансового кредиту №ДОН на ім`я ОСОБА_9 , після чого, вилучила і привласнила із каси відділення №149, належні ПТ «Донкредит» грошові кошти в розмірі 14981,98 гривень, завдавши матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_7 цими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд. Крім того, в той же день, повторно, в період часу з 18 години 30 хвилин по 18 годину 38 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці у відділенні №149, використовуючи службовий комп`ютер, авторизувавшись в базі даних «Infobase» під своїм особистим логіном та паролем, внесла спотворені дані при оформленні договору №ДОН від 05.10.2017 року щодо надання фінансового кредиту ОСОБА_9 в сумі 14 981,98 гривень по заставі золотого ланцюга, яка фактично в цей час у відділені не перебувала та договори щодо застави майна не укладала. При цьому, ОСОБА_7 вчинила несанкціоновані зміни інформації щодо наявності заставного майна, а також анкетних даних позичальника. Після вводу даних, зазначена спотворена інформація була оброблена електронно-обчислювальною машиною та додана до системи загальної бази даних «Infobase», поповнення якої контролюється юридичною особою. Дані дії призвели до видачі грошових коштів із каси підприємства та подальшому їх привласненні ОСОБА_7 , а також до відображення спотвореної інформації у базі даних, як такої, що відповідає дійсності та перевіреної ОСОБА_7 .

Далі, 07.10.2017 року, повторно, в період часу з 14 годин 45 хвилин по 15 годину 09 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці та переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, користуючись своїми правами, для реалізації свого умислу, з метою привласнення чужого майна, скористалася анкетними даними клієнта ломбарду ОСОБА_9 без її відому. З метою укриття своїх дій, ОСОБА_7 імітуючи виконання своїх прямих обов`язків, оскільки всі дії фіксувалися відеокамерою, здійснювала одночасно оформлення інших договорів на свого чоловіка ОСОБА_10 , який на той час знаходився у приміщені ломбардного відділення. В подальшому, використала попередньо підготовлений предмет застави, а саме браслет, достовірно знаючи про фіксацію її дій камерами відеоспостереження, зімітувала перевірку даного виробу та ідентифікацію його як такий, що виготовлений із золота, хоча достовірно знала, що даний виріб виготовлений із недорогоцінного металу та оцінила його на власний розсуд на суму 5629,50 грн. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 створила в базі даних «Infobase» фіктивний договір фінансового кредиту №ДОН на ім`я ОСОБА_9 , після чого, вилучила і привласнила із каси відділення №149, належні ПТ «Донкредит» грошові кошти в розмірі 5629,50 гривень, завдавши матеріальну шкоду на вказану суму. В подальшому, ОСОБА_7 цими грошовими коштами розпорядилась на власний розсуд. Крім того, в той же день, повторно, в період часу з 14 години 45 хвилин по 15 годину 09 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму робочому місці у відділенні №149, використовуючи службовий комп`ютер, авторизувавшись в базі даних «Infobase» під своїм особистим логіном та паролем, внесла спотворені дані при оформленні договору №ДОН від 07.10.2017 року щодо надання фінансового кредиту ОСОБА_9 в сумі 5629,50 гривень по заставі золотого браслета, яка фактично в цей час у відділені не перебувала та договори щодо застави майна не укладала. При цьому, ОСОБА_7 вчинила несанкціоновані зміни інформації щодо наявності заставного майна, а також анкетних даних позичальника. Після вводу даних ОСОБА_7 зазначена спотворена інформація була оброблена електронно-обчислювальною машиною та додана до системи загальної бази даних «Infobase», поповнення якої контролюється юридичною особою. Дані дії призвели до видачі грошових коштів із каси підприємства та подальшому їх привласненні ОСОБА_7 , а також до відображення спотвореної інформації у базі даних, як такої, що відповідає дійсності та перевіреної ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вироком суду заступник прокурора Одеської області ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально - відповідальні посади на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 ривень;
- за ч. 3 ст. 362 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати матеріально - відповідальні посади на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально - відповідільні посади на строк 2 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, з покладенням на неї обовязків, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вказує, що судом порушено вимоги ст. 75, 77 КК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 , безпідставно звільнено від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі; пояснення обвинуваченої, яка не заперечувала проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачена ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю та не заперечувала факту: привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, а також вчинення тих самих дій повторно; несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах, вчинена особою яка має доступ до неї, та вчинення тих самих дій повторно.

Суд першої інстанції, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

На даний час ніхто з учасників судового процесу не оскаржує обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті і вироку суду першої інстанції та кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1, ч. 3 ст. 191, та ч. 1, ч. 3 ст. 362 КК України, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 стосується лише питання призначення покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні нею дій, які виразилися в привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, а також вчинення тих самих дій повторно, передбачених ч.1, ч.3 ст. 191 КК України; та несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах, вчинена особою яка має доступ до неї, та вчинення тих самих дій повторно, передбачених ч.1, ч.3 ст. 362 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 не дотримався вимог кримінального закону, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винної, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання і вказав, що такі обставини судом встановлені, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Як убачається з вироку, суд за ч. 1, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 362 КК України окрім основного покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначеного санкціями зазначених статей, призначив ОСОБА_7 ще й додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати матеріально-відповідальні посади.

Крім того, визначаючи остаточне покарання, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій остаточного покарання на підставі ст. 70, 72, 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання та можливості застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 з урахуванням даних про її особу, тяжкості, характеру та обставин вчинених злочинів, а також наявності пом`якшуючих покарання обставин.

При звільненні особи від відбування основного покарання з випробуванням суд відповідно до вимог ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання, зокрема, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Додаткові покарання виконуються реально, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам необхідно мати на увазі, що ч. 1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

Разом з тим, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання не зазначив у вироку від якого саме покарання звільняється особа, а саме від основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням та безпідставно прийняв рішення про звільнення останньої від відбування як основного, так і додаткового покарання, що суперечить вищенаведеним положенням кримінального закону.

Таким чином, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням того, що обвинувачена була звільнена від відбування покарання, яке призначено судом як основне та додаткове, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання не відповідає вимогам кримінального закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом четвертим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченої, та сукупності обставин, що пом`якшують покарання, звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, яке передбачене в мінімальних межах санкцій ч. 1, ч. 3 ст. 191 та ч. 1, ч.3 ст. 362 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

При цьому звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, аналізуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням в частині призначеного покарання нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України, - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України і призначити їй покарання за:

- ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік,

- ч. 3 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки;

- ч. 1 ст. 362 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 гривень;

- ч.3 ст.362 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 1 рік.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, з покладанням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В інший частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4