Справа № 462/6192/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/31/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
захисників обвинувачених
адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новояворівськ, Яворівського району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 01 вересня 2018 року, тобто з часу його фактичного затримання.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2019 року у виді трьох років обмеження волі, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 01 вересня 2018 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 01 вересня 2018 року приблизно о 03:00 год., перебуваючи поблизу АЗС «Soccar» в м. Львові по вул. Залізничній, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, різко наблизились до потерпілого ОСОБА_11 та із застосуванням насильства, що проявилося у нанесенні ОСОБА_6 умисно одного удару кулаком лівої руки в ділянку правої скроні потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок чого останній зазнав фізичного болю, вирвав з лівої руки гаманець, в якому були кошти у сумі 410,00 грн., 20 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 01 вересня 2018 року еквівалентно 564,00 грн., а також банківські картки «Приват Банк». В той час ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, продовжуючи їхній спільний злочинний умисел, тримаючи в руках ніж та погрожуючи застосуванням насильства небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 , заволодів майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «Lenovo» чорного кольору, вартістю 1000,00 грн., в якому була сім картка мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 50,00 грн.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із викраденим майном втекли з місця вчинення злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2024,00 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 186 КК України.

Вважає, що суд неправильно оцінив досліджені в судовому засіданні докази сторони обвинувачення.

Зазначає, що суд необґрунтовано відкинув показання обвинувачених, які окрім іншого категорично заперечували застосування ножа та надав віри непереконливим показам потерпілого.

Просить змінити вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2019 року та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 на ч.2 ст. 186 КК України і призначити обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 покликається на те, що вирок суду є незаконним внаслідок істотного порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 не визнав своєї вини у інкримінованому йому злочині. Окрім цього акцентує, що обвинувачуваний ОСОБА_12 також дав показання про непричетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Зазначає, що в процесі судового розгляду кримінального провадження не здобуто доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Просить скасувати вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2019 року, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та звільнити останнього з-під варти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та виступи їх захисників адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про їх заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за який їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.
Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 про те, що 31 серпня 2018 року на вулиці у м. Львові вночі, на вул. Залізничній в м. Львові, неподалік автозаправки «Soccar», ОСОБА_6 завдав йому удар у голову і забрав гаманець де були банківські картки та гроші в сумі близько 400 грн., 20 доларів США. При цьому, вимогу про передачу телефону та іншого майна озвучив ОСОБА_7 , який погрожував ножем. Таку погрозу він ОСОБА_11 сприйняв як реальну загрозу його життю та здоров`ю. Після того як чоловіки втекли, він звернувся до продавця на автозаправці з проханням викликати поліцію.
Свідок ОСОБА_13 однокурсник ОСОБА_11 , який напередодні нападу на останнього перебував з ним у кафе-барі "Цісар" ствердив, що потерпілий не був п`яним і перебував у адекватному стані.
Показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_14 про те, що 31 серпня 2018 року під час несення служби по охороні громадського порядку, затримав двох чоловіків згідно орієнтування, на яких вказав і заявник ОСОБА_11 , як на осіб, що погрожуючи ножем, пограбували його та спричинили тілесні ушкодження. Зазначив, що при поверхневому огляді було вилучено майно, яке належало ОСОБА_11 та ніж.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що близько третьої години ночі в приміщення АЗС «Soccar» де вона працює, зайшов невідомий чоловік, який повідомив, що йому заподіяли тілесні ушкодження та пограбували і попросив викликати працівників поліції.
Крім цього, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами: протоколом прийняття заяви потерпілого ОСОБА_11 від 01 вересня 2018 року, в якому останній просить прийняти міри до двох невідомих йому осіб, які 01 вересня 2018 року близько третьої години ночі на вул. Залізничній поблизу автозаправки «Soccar», заподіяли йому тілесні ушкодження та заволоділи його майном. Один з нападників погрожував йому ножем (том 1, а.с. 11); рапортом поліцейського взводу ОДДЗ УПП у Львівській області ДПП рядового поліції ОСОБА_16 про те, що 01 вересня 2018 року надійшло повідомлення-виклик від ОСОБА_11 , зі слів якого, двоє невідомих осіб нанесли йому тілесні ушкодження та погрожуючи ножем, заволоділи гаманцем і телефоном (том 1, а.с. 6); протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 від 26 вересня 2018 року (том 1, а.с. 133-140); протоколом огляду предметів від 25 вересня 2018 року та фототаблицею до протоколу огляду предмета відеозапису з камери №1 з приміщення АЗС «Soccar», де зафіксовано потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився в приміщенні АЗС «Soccar», що у м. Львові по вул. Залізничній та спілкувався з оператором (том 1, а.с. 110-114); постановою про визнання речових доказів від 01 вересня 2018 року, відповідно до якої визнано речовими доказами мобільний телефон марки «Lenovo» чорного кольору, в якому сім картка мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , гаманець коричневого кольору, який належить потерпілому, гаманець чорного кольору, який належить ОСОБА_6 , з грошовими коштами 265 грн. та 10 доларів США, які можливо належать ОСОБА_11 та дисконтними і банківськими картками, частина з яких належить потерпілому ОСОБА_11 , ніж чорного кольору та мобільний телефон марки "LG", футболку чорного кольору. Дані речі вилучено у ОСОБА_6 під час затримання та обшуку. Грошові кошти в сумі 503 грн., які можуть належати потерпілому ОСОБА_11 , футболку чорного кольору, яка належить ОСОБА_7 . При цьому у постанові зазначено, що дані речі було вилучено у ОСОБА_7 під час затримання та обшуку(том 1, а.с. 88-89).
Дані докази, в сукупності з іншими доказами по справі, на думку колегії суддів, належно оцінені та вірно покладені в основу обвинувального вироку.
Відтак, зважаючи на рівень аргументованості показань потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими вищенаведеними доказами по справі, допустимість та належність яких, не викликає сумніву.
Також, колегія суддів приходить до висновку, що суд І інстанції вірно не взяв до уваги та розцінив їх, як обрану обвинуваченими лінію захисту, показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обставини, повідомлені потерпілим та зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсності і злочин було вчинено за інших обставин, зокрема те, що він сам здійснив викрадення майна потерпілого без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , а також показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який ствердив, що не вчиняв жодного злочину, ножем потерпілому ОСОБА_11 не погрожував, а лише запобіг подальшому вчиненню злочину ОСОБА_6 .
Відтак, на думку колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд мотивував це у вироку.
Що стосується покликання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 187 на ч.2 ст. 186 КК України та адвоката ОСОБА_9 про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими та непереконливими, виходячи при цьому з об`єктивно встановлених обставин події.
Так, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається закінченим з моменту нападу. У разі вчинення розбою, посягання здійснюється на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого намір одразу подолати опір потерпілого і попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність та спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винної особи, що й було враховано судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зміст і спрямованість протиправного діяння ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з врахуванням характеру та динаміки дій обвинувачених, за наявності причинного зв`язку між їх діями та наслідками, беззаперечно утворюють склад злочину, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, про що вірно мотивовано у вироку суду.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і визначив таке мінімальним, в межах санкції ч.2 ст. 187 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4