печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001469 від 09.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259КК України, -

ВСТАНОВИВ:
10.04.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження старшого слідчого Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодження із прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_4 , згідно вимог якого останній просить накласти арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Мобільний телефон марки «Apple Iphone XS» ємкістю пам`яті 256 gb, в корпусі світло сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою всередині НОМЕР_3 який поміщено до сейф-пакету № 7150475;

- Мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі чорного кольору з сім-карткою оператора «Лайф» в середині, без ідентифікаційних ознак, мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_4 , без сім-картки в середині, мобільний телефон марки «Nokia» в корпусі темного кольору IMEI: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «A.G.R.», в корпусі чорного кольору, без сім-картки та ідентифікаційних ознак , які поміщено до сейф-пакету № 4410173;

- Ноутбук марки «Asus» в корпусі білого кольору серійний номер CM-5 CQ 1600, які поміщено до сейф-пакету № EXPO317702;

- Жорсткий диск світло сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету №4410175.

Обгрунтовуючи клопотання слідчий вказав, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, та є речовими доказами, а відтак наявна необхідність у його арешті з метою забезпечення збереження.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий через канцелярію суду подав заяву, в якій просив провести розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність слідчого.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Печерського УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001469 від 09.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, з приводу завідомо неправдиве повідомлення про замінування

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, приблизно о 21:35, маючи умисел на порушення громадської безпеки, в частині надання недостовірної інформації про загрозу вибуху і поширення неправдивих відомостей, створення обстановки загального страху, паніки, та порушення безпеки суспільства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, бажаючи настання таких наслідків, прагнучи дезорганізувати діяльність установи, здійснив дзвінок із мобільного номеру телефону НОМЕР_6 на спецлінію «102» та оператору чергової частини завідомо неправдиво повідомив про замінування будівлі корпусу № 10 КНП «Олександрівської клінічної лікарні м. Києва», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якому в цей час проходив робочий процес.

Так в подальшому, в період часу з 16. години 40 хвилини по 17 годину 54 хвилин 09.04.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , відомості щодо якого відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні та яким фактично користувався ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено:

- Мобільний телефон марки «Apple Iphone XS» ємністю пам`яті 256 gb, в корпусі світло сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою всередині НОМЕР_3 який поміщено до сейф-пакету № 7150475;

- Мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі чорного кольору з сім-карткою оператора «Лайф» в середині, без ідентифікаційних ознак, мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_4 , без сім-картки в середині, мобільний телефон марки «Nokia» в корпусі темного кольору IMEI: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «A.G.R.», в корпусі чорного кольору, без сім-картки та ідентифікаційних ознак , які поміщено до сейф-пакету № 4410173;

- Ноутбук марки «Asus» в корпусі білого кольору серійний номер CM-5 CQ 1600, які поміщено до сейф-пакету № EXPO317702;

- Жорсткий диск світло сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету №4410175.

09.04.2020 року вказані вище речі були визнані речовими доказами постановою слідчого. Враховуючи вищевикладене сторона обвинувачення стверджує, що вилучене майно підлягає під визначений кримінальним процесуальним законодавством перелік майна, на яке може бути накладений арешт, та має значення речових доказів у кримінальному провадженні. А тому слідчий просить, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також повного та неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин кримінального правопорушення виникла необхідність у застосуванні одного із видів заходів забезпечення кримінального провадження арешту майна.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме :

- Мобільний телефон марки «Apple Iphone XS» ємкістю пам`яті 256 gb, в корпусі світло сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою всередині НОМЕР_3 який поміщено до сейф-пакету № 7150475;

- Мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі чорного кольору з сім-карткою оператора «Лайф» в середині, без ідентифікаційних ознак, мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі чорного кольору IMEI: НОМЕР_4 , без сім-картки в середині, мобільний телефон марки «Nokia» в корпусі темного кольору IMEI: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «A.G.R.», в корпусі чорного кольору, без сім-картки та ідентифікаційних ознак , які поміщено до сейф-пакету № 4410173;

- Ноутбук марки «Asus» в корпусі білого кольору серійний номер CM-5 CQ 1600, які поміщено до сейф-пакету № EXPO317702;

- Жорсткий диск світло сірого кольору, який поміщено до сейф-пакету №4410175.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1