Ухвала
Іменем України
30 червня 2020 р.

м. Київ
справа № 758/3031/18

провадження № 51- 3023 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалуПодільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації щодо нього у відповідність із законодавством України,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій він просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року та призначити йому більш суворе покарання.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Приведено вирок Советского районного суду м. Тули від 10 серпня 2016 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , яким його визнано винним та засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п.п. «а»,«г» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, та ухвалу Апеляційного суду Тульського обласного суду, якою вирок змінено, і ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 3 ст. 30, п.п. «а»,«г» ч. 4 ст. 228-1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 14 років 10 місяців, у відповідність із законодавством України.
Визначено, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто засудженому ОСОБА_4 .
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року та призначення йому більш суворого покарання для того, щоб у судів РФ не було можливості відмовити у передачі його для відбування покарання в Україну через неспівставність, а саме надмірну м`якість покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, воно стосується питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлене відповідно до Глави 46 «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» КПК України.
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, про які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз зазначених норм КПК України вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені відповідно до Глави 46 цього Кодексу, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Таким чином, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації щодо нього у відповідність із законодавством України.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3