Справа № 199/3580/20
ВИРОК
іменем України

2020 року червня місяця 04 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000770 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.05.2020, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 15.05.2020, приблизно о 21 год. 00 хв. знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 . Далі, ОСОБА_3 перебуваючи у житловій кімнаті вищевказаного будинку побачив, що на бильці дивану знаходиться мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , підключений до зарядного пристрою., який належить ОСОБА_7 .Визначивши мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: мобільного телефону марки «Samsung Galaxy А10» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 .Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в той же самий день, тобто, 15.05.2020, приблизно о 21 годині 03 хвилин, ОСОБА_3 , продовжуючи знаходитися за вищевказаною адресою, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, а отже усвідомлюючи таємний характер своїх умисних злочинних посягань, діючи умисно, з метою власного збагачення, лівою рукою від`єднав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 від зарядного пристрою та тримаючи його у правій руці з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 2719,15 гривень.

Умисні дії, ОСОБА_3 , що виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно 15.05.2020, приблизно о 21 год. 00 хв. знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 у якої він таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , який він здав до ломбарду. Крім вказаного, ОСОБА_3 пояснив, що він і раніше вже декілька разів викрадав у матері мобільний телефон і здавав до Ломбарду, через свою залежність від ігри у Казіно-онлайн. Раніше даний мобільний телефон належний його матері, із ломбарду викупав його брат, а цього разу він викупив його сам.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, 18.05.2020 до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину звернулася ОСОБА_6 , та просила вжити заходи до свого сина ОСОБА_3 , який таємно викрав належний їй мобільний телефон «Samsung Galaxy А10» червоного кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 .

За результатами Висновку експерта № 2146/20 від 20.05.2020 - ринкова вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy А10», який був придбаний 01.07.2019 на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 15.05.2020, становила 2719.15, за умови, що станом на вказану дату об`єкт мав якісні споживчі характеристики.

Під час перегляду відеозапису із приміщення ломбарду «Імперіал», потерпіла ОСОБА_7 впізнала свого сина ОСОБА_3 , який здавав до Ломбарду 16.05.2020 належний їй мобільний телефон, який він у неї викрав 15.05.2020.

Як вбачається із Договору про надання фінансового кредиту піж заставу №6.2227/0 від 16.05.2020, ОСОБА_3 , здав мобільний телефон «Samsung Galaxy А10» під заставу 650.00 гривень.

Оглянутий та вилучений в ході огляду від 23.05.2020 CD-R диск на якому міститься відеозапис з камер спостереження приміщення ломбарду «Онікс», під час того, як ОСОБА_3 здає до ломбарду мобільний телефон «Samsung Galaxy А10», визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Свідок ОСОБА_8 під час проведення впізнання за фотознімками, впізнав 23.05.2020, на фото №1 на якому зображений ОСОБА_3 , особу, що 16.05.2020 здала до ломбарду мобільний телефон «Samsung Galaxy А10» за ціною 650.00 гривень, відповідно до договору про надання фінансового кредиту №6.2227/0 від 16.05.2020.

Відповідно до постанови слідчого від 23.05.2020, оглянутий мобільний телефон «Samsung Galaxy А10» належний потерпілій ОСОБА_7 , визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання останній.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого та потерпілого у суду немає, оскільки ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як такі, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчиненого ним злочину відсутнє. Навпаки ОСОБА_3 розумів, що вчинювані ним дії є злочинними, при цьому він розумів наслідки своїх злочинних дій.

Суд не відносить до обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий умисний корисливий злочин 15.05.2020, при цьому він хоча і був засуджений 28.02.2018, але визначений вироком суду іспитовий строк закінчився 28.02.2019. Тобто в розумінні п.1 ч.1 ст. 89 КК України, ОСОБА_3 вважається таким, що не має судимості, оскільки він будучи засудженим відповідно до статті 75 КК України, протягом іспитового строку не вчинив нового злочину і протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не було скасоване з інших підстав, передбачених законом.
4.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, офіційно не працевлаштований, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні малолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання скарг не надходило, раніше не судимий.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, позицію потерпілої, яка просила призначити мінімально можливе пгокарання, обвинувачений просив суворо не карати, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 185 України.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання та прийшов до висновку про звільнення від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Призначення ж покарання у виді штрафу, який є найбільш м`яким видом кримінального покарання, не буде відповідати меті покарання, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, офіційного доходу (заробітку) не має, а тому є вірогідність того, що покарання у виді штрафу особисто ОСОБА_3 виконано не буде. Тобто, такий вид покарання як штраф буде суперечити вимогам ст.65 КК України, та не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - не обирався.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи в сумі 300.00 гривень.

Речовий доказ:

- CD-R диск на якому міститься відеозапис з камер спостереження приміщення ломбарду «Онікс», - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «Samsung Galaxy А10», залишити за належністю потерпілій ОСОБА_7 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 -Почтовик

04.06.2020