Дата документу 30.01.2020 Справа № 323/2963/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/437/20 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2963/19 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2019 року, якою

відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно зі змістом ухвали, засуджений звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на положення ст.81 КК України.
Відмовляючи в задоволенні заяви суддя вказала, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, тому у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вказує, що судом відмовлено в задоволені його заяви на підставі того, що він не виходив в промислову зону, з таким висновком суду апелянт категорично не згоден, оскільки він являється інвалідом (ампутація обох кінцівок ніг), про що надано довідки до суду першої інстанції. Крім того, засуджений має позитивну характеристику. На підставі викладеного просить постановити рішення про застосування до нього положення ст.81 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.

Згідно з п.6 ч.1 ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
Положенням ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Інших підстав законом не передбачено.
З матеріалів провадження вбачається, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 07.12.2017 р. ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип визначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, знову призначене покарання поглинуто покаранням, призначеним вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Початок строку: 28.03.2017 року. Кінець строку: 28.03.2020 року.

Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, виданої ДУ «Оріхівська виправна колонія №88» засуджений ОСОБА_7 під час тримання в Маріупольському слідчому ізоляторі з 28.03.2017 року характеризувався посередньо: допустив 1 порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав.
З 15.06.2017 року відбував покарання в Селидівській виправній колонії (№82). З 12.08.2017 року перебував у Дніпровській установі виконання покарань (№4), з 13.09.2017 року відбував покарання в Селидівській виправній колонії (№82), з 12.02.2018 року перебував у Дніпровській установі виконання покарань (№4), з 23.03.2018 року відбував покарання в Селидівській виправній колонії (№82), з 19.04.2018 року відбував покарання в Бахмутській установі виконання покарання (№6), де за час відбування покарання характеризувався посередньо: порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.
Починаючи з 05.06.2018 року відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії (№88). За час відбування покарання характеризується наступним чином: порушень встановленого режиму тримання не допускає, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, ставлення до праці задовільне. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Не бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Провину в скоєному злочині не визнає, у вчиненому не розкаюється.
Згідно довідки начальника ДУ «Оріхівська ВК №88» на протязі липня 2018 року по жовтень 2019 року ОСОБА_7 до робіт по благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов, згідно ст.118 КВК України не залучався.

На підставі вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, з позитивного боку себе нічим не зарекомендував, вимоги режиму відбуття покарання виконує тільки під контролем з боку адміністрації колонії, на шлях виправлення не став.
Також суд першої інстанції послався на довідку про наявність заохочень та стягнень і встановив наявність порушення встановленого режиму утримання. Натомість, у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_7 має одне стягнення 21.04.2017 у виді догани нач. СІЗО у зв`язку з вилученням мобільного телефону. Наявність одного стягнення, за час тривалого відбування покарання з 28.03.2017 не може свідчити про негативну характеристику засудженого за час відбування ним покарання.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що за час відбуття покарання в Оріхівській виправній колонії (№88) засуджений ОСОБА_7 порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.
Колегія суддів перевіряючи доводи апеляції і оцінюючи у сукупності всі обставини справи вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, неправильно врахував та оцінив ставлення засудженого до працевлаштування на виробництві та його поведінку під час відбування покарання.

Доводи апелянта, зазначені, як в його клопотанні, так і в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження, оскільки засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований саме за станом здоров`я. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність достатніх даних, які б свідчили про сумлінне ставлення засудженого до праці, є помилковим.
Суд першої інстанції хоча і зазначив, але належним чином не врахував медичну довідку медичної частини №88 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області, згідно якої ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку, зокрема, з приводу ампутаційна культа лівої стопи на рівні плеснових кісток, ампутаційна культа І-V пальців правої стопи на рівні проксимальних фаланг. Помірне порушення функції опору та ходіння. Працездатний за виключенням тяжкої фізичної праці та довгим перебуванням на ногах.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає критеріям, передбаченим ст.370 КПК України, а висновки суду - фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, в межах повноважень суду апеляційної інстанції, про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, скасувати.
Клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково на 1 місяць 29 днів.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4