ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 552/5354/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2490/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їхніх захисників, відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з участю перекладача ОСОБА_11 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 20.03.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 20.03.2020 року задоволено клопотання публічного обвинувача та продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 60 днів до 18 травня 2020 року включно, без визначення застави (а.с.60-63).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, узгоджену з обвинуваченим, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Такі вимоги мотивувала тим, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах КПК, оскільки були прийняті 20.03.2020 року на підставі матеріалів кримінального провадження, яке надійшло до провадження Котелевського районного суду Полтавської області 18.03.2020 року. На момент розгляду клопотання прокурора, колегією суддів матеріали не були досліджені в порядку та на умовах, визначених КПК України. Розгляд справи перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Клопотання прокурора, подане на розгляд суду, не містить будь-яких доказів, на обґрунтування поданого клопотання, тобто є таким, що не відповідає вимогам ст. 184 України.

Крім того, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор вказував, на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, посилаючись на вирок суду першої інстанції, який скасований апеляційною інстанцією, та докази, які не були надані до суду й не досліджувалися колегією суддів.

Захисник вказала, що прокурор посилається на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і є раніше судимий, однак жодного обвинувального вироку щодо ОСОБА_12 не існує.

Судом не було враховано, що обвинувачений має постійний стабільний заробіток, постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки з дружиною та дитиною, проживає на території України понад 20 років, про що заявляв в судовому засіданні, і стороною обвинувачення вказане не було спростовано, та не заперечувалося (а.с.64-68).

Вказана ухвала також була оскаржена обвинуваченим ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу й просить її скасувати та винести нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 20.03.2020 року він не отримав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ні українською, ні грузинською мовою, що є порушенням його права на захист.

Суд знехтував самовідводом перекладача ОСОБА_13 , який вказав, що він не є перекладачем, у нього відсутня освіта як у перекладача з української на грузинську мову.

Сторона обвинувачення не довела наявності існування будь-яких реальних ризиків у вказаному кримінальному провадженні, існування яких би підтверджувалося належними та допустимими доказами, що вимагає закон. Тому вважає ризики, на які опирається сторона обвинувачення, надуманими, та такими, що носять виключно формальний характер.

ОСОБА_7 зазначив, що має постійне місце проживання, до затримання працював та мав сім`ю, двох неповнолітніх дітей; приймав участь в Революції Гідності в Україні, займався волонтерською діяльністю, іконописом та відновлення храмів на території України та Грузії, має вищу освіту та високу відповідальність, а також знайомих, які мають повагу в українському суспільстві та можуть взяти його на поруки (а.с.70-72).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, винести нову ухвалу про застосування відносно ОСОБА_7 цілодобового домашнього арешту з постійним носінням електронного засобу контролю.

Такі вимоги мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 звертався до суду із заявою про забезпечення перекладачем. У підготовче судове засідання була забезпечена явка громадянина ОСОБА_13 , якого суд зазначив як перекладача, проте громадянин ОСОБА_13 не є перекладачем, він не включений до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, судом не було перевірено чи володіє останній українською мовою, чи має відповідну освіту та чи здатний здійснювати переклад судового процесу на користь ОСОБА_7 , така позиція суду є дискримінацією обвинуваченого та порушенням його права на захист.

Крім того, в судовому засіданні 20.03.2020 року, не дивлячись на відмову підсудного від адвоката за призначенням, ОСОБА_7 був призначений адвокат, що також є порушенням права на захист.

Відносно ОСОБА_7 двічі ухвалювався судом вирок, який двічі скасований у зв`язку з допущеними судами істотними порушеннями. За таких обставин, на думку захисника, є необґрунтованою позиція суду щодо продовження тримання під вартою (а.с. 101-103).

Позиції учасників апеляційного провадження.
У зв`язку з триманням обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», з метою забезпечення оперативності судового провадження та розгляду справи в розумні строки, а також у зв`язку з карантинними заходами апеляційний розгляд даного кримінального провадження призначено в режимі відеоконференції.

Під час проведення чотиристоронньої відеоконференції тимчасово було втрачено відео-зв`язок із ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», де перебувають обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак захисники обвинувачених та прокурор не заперечували проти продовження розгляду даної справи за таких умов, оскільки в апеляційних скаргах питання про погіршення становища обвинувачених не ставилося.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив задовольнити його вимоги у повному обсязі й зазначив, що відносно ОСОБА_7 може бути застосовано більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з постійним носінням електронного засобу контролю, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, які будуть покладені на нього судом.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 підтримала доводи поданої нею апеляційної скарги, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі й зазначила, що ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, стосовно ОСОБА_8 відсутні. Застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, на думку захисника, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисників, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 20.03.2020 року у підготовчому судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 18.05.2020 року, включно, без визначення застави.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть ухилятись від суду, продовжити злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в клопотаннях від 20.03.2020 року (а.с.38-43) та в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися.

Судом першої інстанції було враховано що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. ч. 3 і 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 355 КК, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про підвищену їхню суспільну небезпеку, а тому застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

З ухвали суду вбачається, що тяжкість вчинених кримінальних правопорушень не була єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки судом були враховані й інші ризики та дані про особу обвинувачених.

Так, не залишилося поза увагою суду те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли злочини з ознаками організованої злочинності, що носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки діяльність організованих злочинних груп створює загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом.

Крім того, районним судом врахована кількість епізодів, яка інкримінується обвинуваченим, що дає обґрунтовані підстави стверджувати про певну ймовірність продовжити обвинуваченими злочинну діяльність, перебуваючи на свободі.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд взяв до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їхні соціальні зв`язки та всі інші обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, спростовують апеляційні доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку колегії суддів, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не втратили свою актуальність.

Посилання захисника ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що твердження прокурора про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, базується на вироку суду першої інстанції, який скасований апеляційною інстанцією, а інші докази суду не надані, колегія суддів до уваги не бере, оскільки питання щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, причетності особи до вчинення кримінального правопорушення вирішуватиметься судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті.

Разом з тим, згідно із положеннями ст.374 КПК України питання щодо винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення вирішується судом в нарадчій кімнаті при постановленні вироку у кримінальному провадженні.

Наразі, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

З урахуванням наведеного, особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та тяжкості інкримінованих їм діянням, те, що останні обвинувачуються у вчиненні злочинів, пов`язаних із посяганням на право власності, їхній вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів, в підтвердження неможливості утримання обвинувачених в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не працюють, раніше не судимі, є громадянами Грузії, на території України місця реєстрації не мають.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про наявність у нього дружини та двох неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, а також, що до затримання він працював - матеріалами кримінального провадження не підтвердженні.

Так само не підтверджені стороною захисту доводи захисника ОСОБА_10 , що обвинувачений ОСОБА_8 має постійний стабільний заробіток, постійне проживання та сталі соціальні зв`язки з дружиною та дитиною, й проживає на території України понад 20 років.

Згідно з ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування даних, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. За відсутності доказів вказаних обставин, колегія суддів вважає ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що не мають стійких соціальних зв`язків.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_9 щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що суд, не дивлячись на відмову підсудного від адвоката за призначенням, призначив останньому захисника на одну процесуальну дію, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Як зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, йому було відомо про призначене засідання, однак в підготовче судове засідання він не з`явився, оскільки його несвоєчасно повідомили.

Із змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 також вбачається, що 19.03.2020 року його адвокат ОСОБА_9 був попереджений секретарем про судове засідання, яке повинно відбутися 20.03.2020 року о 10:30 год.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), серед яких є особливо тяжкий злочин, а частиною 1 статті 52 КПК України чітко передбачено обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

При цьому, відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ухвалою Харківського апеляційного суду 23.01.2020 року продовжено запобіжний захід тримання під вартою, строк якого закінчувався 21.03.2020 року, а справа надійшла до Котелевського районного суду Полтавської області лише 18.03.2020 року, тому з об`єктивних причин підготовче судове засідання було призначено на 20.03.2020 року (п`ятницю), що відповідає вимогам ч. 3 ст. 331 КПК України, та вжито судом першої інстанції всіх можливих заходів щодо сповіщення учасників процесу про час та місце слухання справи.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до змісту ч. 1 ст. 53 КПК України суд залучає захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому ст. 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, а також клопотання адвоката ОСОБА_9 про неможливість прибути в підготовче судове засідання, виходячи із вимог п.1 ч.1 ст. 49, 52 КПК України, з метою недопущення порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , районний суд дійшов висновку про необхідність призначити останньому захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області. З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів і не вбачає порушення права на захист ОСОБА_7 .

Також не знайшли підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про порушення права на захист обвинуваченого через залучення некомпетентного перекладача в суді першої інстанції.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що районний суд залучив на час проведення підготовчого судового засідання в якості перекладача з української мови на грузинську та навпаки представника грузинської діаспори Полтавської області ОСОБА_13 , який взмозі в необхідному мінімумі забезпечити належний переклад.
З аудіозапису судового засідання від 20.03.2020 року вбачається, що не дивлячись на присутність перекладача, обвинувачений ОСОБА_7 в достатньому обсязі розумів про що йшла мова в судовому засіданні, на всі запитання колегії судів відразу ж без допомоги перекладача надавав чіткі повні відповіді російською мовою і додаткового перекладу з української на грузинську не потребував.
Разом з тим, інший обвинувачений ОСОБА_8 , який також є громадянином Грузії і перебував поруч з обвинуваченим ОСОБА_7 , заявив, що він може здійснити переклад на грузинську мову у випадку неточності перекладу.
Крім того, ОСОБА_7 не заперечував проти участі вказаного перекладача під час підготовчого судового засідання, проте наполягав на участі попереднього перекладача в подальших судових слуханнях.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим розглядалось за участі як самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так і їхніх захисників, а також перекладача ОСОБА_13 , що свідчить про дотримання районним судом вимог кримінально-процесуального законодавства, у тому числі, дотримання права особи на захист.

За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і постановлення нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційних скаргах доводах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 20.03.2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 травня 2020 року, включно, щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисників, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4