справа № 642/233/17
провадження № 1 кп/642/297/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2014 року приблизно о 09 годині 55 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на території автомобільної стоянки ринку «Казка», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Єлізарова, 2А, в ході сварки з раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень навмисно наніс, раніше не знайомому ОСОБА_4 , один удар кулаком своєї правої руки в праву частину обличчя. В результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи №284 А/14 від 07.05.2014 року, громадянину ОСОБА_4 були спричинені наступні ушкодження: синець правої половини обличчя, перелом верхньої щелепи, перелом тіла правої скулової кістки з порушенням цілісності нижнього краю правої орбіти, перелом скулоальвеолярного відростка зі зсувом, які відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по ознаці тривалості розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України скоєння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України повністю не визнав та пояснив, що він, згідно з трудовим договором, з 1992 року працює експедитором на ООО «ХМК», офіс якого знаходиться на проспекті Гагаріна, 100 у м. Харкові.

Але в вказаний час він не знаходився на території автомобільної стоянки ринку «Казка», нікому тілесних ушкоджень не наносив, ніяких конфліктів у нього в цей день не було, потерпілий йому не знайомий. Він не скоював кримінальний злочин, в якому його звинувачують.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 поясняв, що він офіційно, більше 10-ти років працює охоронцем на ринку «Казка». 17.03.2014 року він знаходився в сторожці на автостоянці. У понеділок був санітарний день, про що всі були попереджені. На ринок в`їзд платний, який коштує 2 гривні. Заїхав автомобіль баклажанного кольору, номер знак якого він не запам`ятав, розвантажили товар та на виїзді з ринку, він її зупинив, та повідомив, що треба заплатити гроші. На що, водій вийшов з автомобіля, став навпроти нього та висловив відмову від сплати. ОСОБА_4 попередив водія, що більше він не заїде до ринку та повернувся і почав відходити. Після чого, ОСОБА_4 відчув удар в праву частину обличчя. Дані події бачили свідки, які надали йому допомогу та викликаши швидку допомогу.

Після нанесеного удару водій сів до автомобіля та поїхав.

Потерпілий звернувся до працівників міліції. В подальшому він впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 за фотокартками.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 наполягав що тілесні ушкодження йому наніс саме ОСОБА_8 .

В судовому засіданні допитані зі сторони обвинувачення свідки.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що працює адміністратором ринку «Казка», події відбувалися на початку березня 2014 року, знаходячись на своєму робочому місці її поклики працівники ринку та розповіли, що на стоянці відбувся конфлікт, а саме невідомий наніс удари охоронцю та поїхав зі стоянки. Коли вона підійшла до постраждалого ОСОБА_4 , то машини обвинуваченого вже не було, тобто стала свідком лише результату конфлікту.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона ставить свій автомобіль на стоянку біля ринку «Казка» по вул. Єлізарова, 2-а. Так 17 березня 2014 року приблизно о 09 год. 30 хв. прийшовши на автостоянку за своїм автомобілем, звернула увагу, що зі стоянки виїжджав автомобіль зовні схожий на «Москвич» з великим багажником, зупинившись біля виїзду до нього підійшов охоронець ОСОБА_4 та почав розмову з водієм автомобіля. Водій був одягнутий у темний одяг та кепку. За час розмови водій вийшов з машини та наніс один удар рукою, ( якою саме сказати не може) в обличчя ОСОБА_4 , після чого водій повернувся до свого автомобіля та поїхав зі стоянки. Встигла записати державний номерний знак, після чого виклика «швидку допомогу» оскільки у постраждалого було багато крові на обличчі. В судовому засіданні чітко зазначила, що саме ОСОБА_6 наніс удар охоронцю, оскільки зовнішність обвинуваченого здалася їй запам`ятовуючою. Вона наполягала, що тілесні ушкодження нанесені ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що у 2014 року працював дільничним міліції. Так 17 березня 2014 року близько 10 год. 00 хв. йому зателефонував хтось із працівників ринку «Казка» та повідомив про конфлікт на автостоянці біля ринку по вул. Єлізарова,2-а. Після прибуття до місця виклику побачив, що «швидка допомога» госпіталізує охоронця ОСОБА_4 , який був у крові. Всі необхідні дані записав у щоденник зі слів свідків, в тому числі і державний номер автомобіля. Після отримання доручення від слідчого почав шукати автомобіль, з`ясував, що він належав ОСОБА_12 , який на той момент знаходився у розшуку. Надіслав запит до відділу юстиції про причетність цього автомобіля до ДТП. Після надходження нотаріальних довіреностей виявилось, що цей автомобіль приймав участь у ДТП під керуванням ОСОБА_13 . Останній пояснив, що є довіреність на автомобіль на ім`я ОСОБА_6 та що по понеділках на автомобілі їздить ОСОБА_6 доставляючи продукцію ООО «ХМК». Також ОСОБА_13 чітко зазначив, що не міг нанести пошкодження потерпілому оскільки по понеділках автомобілем керує виключно ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що вона з 2000 року працює на ринку «Казка». В 2014 році у понеділок ринок працював до 11 год. 00 хв., тому в`їзд та прохід до ринку був лише через автостоянку. Близько 09 год. 30 хв. заходячи через стоянку побачила, як виїжджала машина по типу жигулів (пиріжок) та почула сварку між водієм та охоронцем автостоянки ОСОБА_4 де останній прохав сплатити кошти за стоянку. На таке прохання водій відреагував різко та відмовився сплачувати, після чого наніс удар в обличчя ОСОБА_4 та поїхав з автостоянки.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що був запрошений працівниками Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області для прийняти участі у якості понятого при врученні повістки у кримінальній справі обвинуваченому. Після згоди, зайшли до кабінету, де був ОСОБА_6 , слідча оголосила зміст судової повістки і запропонували ОСОБА_6 отримати цю судову повістку, замість того щоб отримувати останній звернувся з промовою до ОСОБА_15 і до присутньої другої понятої з поясненням, що кримінальна справа сфабрикована та що слідча порушує законодавство, після чого почав робити не певні руху, жодним чином не реагував на пропозицію отримати повістку та мовчки вийшов за кабінету.

Інші свідки по кримінальному провадженню не допитувались. Їх явка стороною обвинувачення до судового засідання забезпечена не була.

В судовому засіданні досліджені письмові докази по справі.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2014 року, відповідно до якого у присутності понятих, потерпілий ОСОБА_4 заявив, що на фото №4, зображений чоловік, який 17.03.2014 року на автостанції «Сказка» по вул. Єлізарова, 2А наніс потерпілому один удар в голову, довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якої на фото під №4 зображений гр. ОСОБА_6 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2014 року, згідно з якого у присутності понятих, свідок ОСОБА_14 заявила, що на фото №1, зображений чоловік, який 17.03.2014 року на автостанції «Сказка» по вул. Єлізарова, 2А наніс потерпілому ОСОБА_4 , охоронцю автостоянки, один удар в область голови та виражався нецензурною лайкою. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на фото під №1 зображений ОСОБА_6 .

Протокол слідчого експерименту та доданого до нього ілюстративного матеріалу від 18.12.2014 року, відповідно до якого в приміщенні ХОБАМЄ розташованого на базі 4-ї ХМКЛГИНМД у присутності слідчого, судово-медичного експерта, понятих, потерпілий ОСОБА_4 розповів та показав механізм нанесення удару при подіях, які трапились 17.03.2014 року.

Висновок судово-медичної експертизи №1198-А/14 від 25.12.2014 року, згідно з яким у зв`язку з подією 17.03.2014 року у ОСОБА_4 , мали місце пошкодження: синець правої половини обличчя, перелом верхньої щелепи по ФОР 1-2, перелом тіла правої скулової кістки з порушенням цілісності нижнього краю правої орбіти, перелом скулоальвеолярного відростка зі зсувом в сукупності відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаних переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів) (п.2.2.2. «Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Перераховані пошкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, з обмеженою площею травмуючої поверхні, в строк і при обставинах, вказаних ОСОБА_4 при огляді;

Висновок судово-медичної експертизи №284-А/14 від 07.05.2015 року, відповідно до висновків якого у зв`язку з подією 17.03.2014 року у потерпілого ОСОБА_4 , 47 років, мали місце пошкодження: синець правої половини обличчя, перелом верхньої щелепи по ФОР 1-2, перелом тіла правої скулової кістки з порушенням цілісності нижнього краю правої орбіти, перелом скулоальвеолярного відростка зі зсувом в сукупності відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я відповідно до п.2.2.2. «Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень» Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Перераховані пошкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, з обмеженою площею травмуючої поверхні, в строк і при обставинах, вказаних ОСОБА_4 при огляді.

Медичну документацією, відповідно до якої 17 березня 2014 року у госпіталізованого ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження, які вказані в актах експертиз.

Копію товарно-транспортної накладної № 171253 від 17 березня 2014 року, відповідно до якої, експедитором значиться ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи вищенаведені докази, суд знаходить їх допустимими, належними, достовірними, а сукупність зібраних доказів достатньою для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, не викликають у суду сумнівів, та повністю викривають обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а доводи сторони захисту про недоведеність вчинення ним вказаного злочину суперечать дослідженим доказам та є неспроможними. Сумнівів, що саме ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення, у суду не виникає.

Допитавши потерпілого, обвинуваченого, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 , умисно наніс середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю потерпілого, а тому ці його дії кваліфікує відповідно за ч.1 ст. 122 КК України.

Що стосується доводів захисту, та позицію обвинуваченого як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину.

Надані стороною обвинувачення докази стороною захисту не спростовані, а відповідно до ст. 22 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так протокол тимчасового доступу від 13.01.2015 року та CD -R диск з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки з телефону ОСОБА_6 за 17.03.14 року зазначений доказ беззаперечно не підтверджує та не спростовує причетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину. Не надані ні стороною обвинувачення ні стороною захисту що саме цей телефон знаходився у користуванні ОСОБА_6 17.03.2014.

Доводи сторони захисту відносно показів потерпілого ОСОБА_4 , які визивають сумнів їх достовірності, покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які не могли впізнати обвинуваченого, незаконне впізнання потерпілим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_14 підозрюваного ОСОБА_17 , які були проведені в одному і тому ж кабінеті по фотокарткам на яких зображені шпалери у вигляді ромбів суд також не вважає переконливими, оскільки відповідно до положень п.6 ст. 228 КПК України впізнання може провадитись за фотознімками і проведення вищезазначеного виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання. Зазначена стаття не містить вимог щодо джерел отримання слідчим знімків для впізнання, а отже джерело походження знімку, за яким ОСОБА_6 був впізнаний потерпілим та свідками.

Що стосується зміни назви вулиці з Єлізарова на Холодногірську, та опечатку з матеріалах справи «окулової кістки» замість «скулової» жодним чином не впливає на об`єктивну сторону вчиненого кримінального правопорушення.

Надані стороною обвинувачення докази стороною захисту не спростовані, а відповідно до ст. 22 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зі слів обвинуваченого одружений не офіційно, має дітей, офіційно не працює, з місця колишньої роботи характеризується позитивно, має вищу освіту, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується з колишнього місця роботи суд вважає що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства з встановлення іспитового строку.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується цивільного позову потерпілого, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. При визначенні розміру моральної шкоди завданої потерпілому, суд враховує реальний обсяг моральних страждань, які він зазнав у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень, глибину і тривалість моральних страждань потерпілого, необхідністю проводити лікування, неможливість відновити звичайний спосіб життя що існував до заподіяння тілесного ушкодження, та доходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з Соломахи 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 на суму 10 000 грн. матеріальної шкоди суд вважає не обґрунтованим оскільки на підтвердження матеріальної шкоди не надано жодних доказів.

Цивільний позов прокурора Ленінського району м. Харкова, в інтересах Департаменту бюджету та фінансів Харківської міської ради на суму 2 228,94 грн. матеріальної шкоди, підлягає задоволенню.

Речових доказів по справі не має.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України и призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк відраховувати з моменту оголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 2228,94 грн. (дві тисячі двісті двадцять вісім грн. 94 коп.) на користь місцевого бюджету УДКСУ у м. Харкові Харківської області, ГУ ДКСУ в Харківській області р/р 0002, МФО 851011, , код призначення платежу 24060300.

Стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1