У Х В А Л А
Справа №338/1508/19
18 травня 2020 року селище Богородчани

Слідчий суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно,
в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з клопотанням про скасування арешту, накладеного на її майно домоволодіння на АДРЕСА_1 .
Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що постановою слідчого Управління МВС в Івано-Франківській області від 02.06.2006 року накладено арешт на домоволодіння на АДРЕСА_1 . Постанова слідчим прийнята у межах розслідування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 (її рідного брата) за ч.2 ст.286 КК України. Вказане майно на час прийняття такої постанови належало їй на підставі договору дарування від 20.03.2006 року, укладеного між нею та її братом ОСОБА_4 . Незважаючи на те, що розгляд кримінальної справи закінчився ухваленням обвинувального вироку, до цього часу залишається не вирішеним питання про арешт її майна. Оскільки через наявність арешту майна вона не може реалізувати свої права як власника майна, просить клопотання задовольнити.
В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату й час розгляду клопотання повідомлялася в установленому законом порядку.
Прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі, у задоволенні клопотання просить відмовити.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до переконання, що у задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.
Встановлено, що постановою слідчого Управління МВС в Івано-Франківській області від 02.06.2006 року накладено арешт на домоволодіння на АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (а.с.6). Власником вказаного домоволодіння відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 30.03.2006 року є заявниця ОСОБА_3 . Згадана постанова слідчим прийнята у межах розслідування кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 (рідного брата заявниці, якому раніше належало спірне будинковолодіння) за ч.2 ст.286 КК України. Вироком Богородчанського районного суду від 05.10.2006 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, однак судом не вирішено питання про скасування накладеного під час досудового розслідування арешту на майно.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Як видно з матеріалів клопотання, заявниця звертається до суду, посилаючись на норми КПК України, які регламентують питання скасування арешту на стадії досудового розслідування.
Частиною 1 статті 26 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині 1 статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України 2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року).
Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст. 174 КПК України 2012 року, і відповідно таке питання підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Проте, вказаний арешт було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року.
З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна заявниці, поширюються норми КПК України 1960 року.
Судом також встановлено, щоу межах кримінальної справи, що розслідувалася та розглядалася відносно ОСОБА_4 , заявниця не мала жодного процесуального становища, а як власник майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не була наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту.
За таких обставин право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто на ці відносини поширюється законодавство про захист права власності.
Оскільки арешт було накладено органом досудового слідства під час процесу досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, то розгляд питання про його скасування має відбуватись в порядку цивільного судочинства.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 (провадження № 14-477цс19).
Отже вирішення питання про зняття арешту з майна заявниці виходить за межі компетенції слідчого судді, а тому у задоволенні її клопотання слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.174, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про скасування арешту, накладеного на домоволодіння на АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1