№ 1-кп/317/91/2020
№ 317/782/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

експерта ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000090 у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2019 року в період часу з 16 години 30 хвилин до 17 години 15 хвилин (встановити точний час в ході судового розгляду не вдалося) ОСОБА_7 перебував біля території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього стався конфлікт з потерпілим ОСОБА_5 , в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 під час конфлікту, знаходячись в положенні напівлежачі, захопив своїми руками праву руку потерпілого ОСОБА_5 , який лежав на землі, та утримував її деякий час, здійснюючи на неї тиск своїм тілом, внаслідок чого ОСОБА_5 було завдано закриту травму правого ліктьового суглоба з пошкодженням ліктьової колатеральної зв`язки та округлого пронатора, з розривом загального сухожилля згиначів, з розвитком синовііта (скупчення синовіальної рідини в порожнині суглоба), синець в області правого передпліччя з переходом на правий ліктьовий суглоб, які згідно до висновку експерта № 127 від 14 лютого 2019 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я на більш ніж 21 день.

В даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в сумі 11 947 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок сім) гривень 40 копійок, моральної шкоди в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив наступне.

01 січня 2019 року в післяобідній час вони разом зі своїм тестем ОСОБА_9 йшли додому. Під час слідування по селу Придніпровське, Запорізького району Запорізької області, вони побачили двох чоловіків потерпілого ОСОБА_5 та його брата. При цьому його тесть сказав йому, що у нього раніше був конфлікт з потерпілим.

Коли вони проходили по вулиці повз потерпілого ОСОБА_5 та його брата, ті підійшли до них і почали пред`являти претензії з приводу лікування собаки, вимагаючи гроші на її лікування. При цьому потерпілий ОСОБА_5 чіплявся до його тестя та висловлювався нецензурною лайкою.

Коли його тесть відійшов вбік, щоб викликати поліцію, потерпілий ОСОБА_5 підійшов до нього та почав розповідати щось про собак. Згодом до них підійшов його тесть ОСОБА_9 , та ОСОБА_5 почав чіплятися вже до нього.

Він підійшов до них, щоб розняти та відчув удар у груди. Потім ОСОБА_5 вдарив його правою рукою в щелепу і між ними почалась бійка, в ході якої він схопив потерпілого за руку і вони разом упали на землю. В цей час він відчув удар в голову.

Через деякий час потерпілий ОСОБА_5 вирвався від нього, підвівся та побіг додому, погрожуючи тим, що візьме рушницю. Згодом потерпілий ОСОБА_5 повернувся з приладдям для ремонту взуття металевою «лапою», якою кілька разів вдарив його по ногам. При цьому, наближаючись до нього, ОСОБА_5 один раз послизнувся та впав на спину.

Згодом від забрав у потерпілого металеву «лапу».

Зазначив, що він підтверджує достовірність відеозапису, який було досліджено в судовому засіданні, але зазначає, що на відео, яке надано суду, зафіксовано не весь конфлікт, а лише його частина. Він та його тесть не були ініціаторами конфлікту, а лише захищались від протиправних посягань потерпілого ОСОБА_5 та його брата ОСОБА_10 .

Жодного умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому він не мав і не завдавав йому тих ушкоджень, які йому інкримінуються. Зазначив, що він лише тримав потерпілого за руку, щоб той не продовжив свої агресивні дії. При цьому, потерпілий ОСОБА_5 активно виривався.

Цивільний позов не визнає в повному обсязі, оскільки не бачить своєї вини в завданні будь-якої шкоди потерпілому.

Не зважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина повністю доведена та підтверджується сукупністю доказів, зібраних в даному кримінальному провадженні та досліджених під час судового розгляду: показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , показаннями потерпілого ОСОБА_5 , показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , відеозаписом з камери спостереження та висновком експерта.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що він проживає в селі Придніпровське Запорізького району Запорізької області.

01 січня 2019 року до нього в гості приїхав його брат ОСОБА_10 і вони разом з ним вийшли за двір для того, щоб закрити двері гаража і потім сісти за стіл і відсвяткувати Новий Рік. Алкоголь вони на той момент не вживали.

Стоячи біля подвір`я, вони побачили двох чоловіків, які проходили по вулиці обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з яким у нього раніше був конфлікт через те, що той стріляв в його собаку.

Коли зазначені чоловіки проходили повз них, його брат поздоровив їх з Новим ОСОБА_12 і чоловіки підійшли до них. При цьому, ОСОБА_9 сказав щось образливе про його собаку і між ними почалась словесна перепалка. Пам`ятає, що була розмова щодо компенсації за лікування собаки.

Спочатку конфлікт виник між його братом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Потім до нього підійшов ОСОБА_7 і вони деякий час спілкувались. ОСОБА_9 , який в цей час стояв неподалік, погрожував йому і згодом вони з ОСОБА_9 зчепились, а ОСОБА_7 втрутився та між ними почалась бійка.

В ході бійки з ОСОБА_7 вони впали і обвинувачений почав заламувати йому праву руку. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 декілька разів бив його рукою в тулуб.

Зазначив, що під час конфлікту до них підходила його дружина і просила ОСОБА_7 відпустити його, але той не реагував.

Відеозапис з камери спостереження, який міститься в матеріалах кримінального провадження, він добровільно надав слідчому.

Вказав, що через новорічні свята він звернувся до лікаря не одразу, а через кілька днів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є братом потерпілого ОСОБА_5

01 січня 2019 року він приїхав в гості до свого брата, який проживає в с. Придніпровське, Запорізького району Запорізької області.

Ближче до 17 години 00 хвилин вони разом з братом вийшли, щоб закрити ворота і побачили двох чоловіків, які проходили повз них. Він поздоровив їх з Новим Роком, чоловіки підішли до них і один з них, як він потім дізнався ОСОБА_9 , запитав у його брата «чи не здох собака?», після чого розпочався конфлікт.

В ході конфлікту ОСОБА_9 вдарив його брата ОСОБА_5 , від чого той упав на землю.

Потім конфлікт виник між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 , який згодом перейшов у бійку, в ході якої вони впали на землю, а ОСОБА_7 деякий час заламував руку його брату.

Пам`ятає, що на шум бійки зі двору вибігала дружина потерпілого ОСОБА_5 та намагалась розняти бійку. Коли ОСОБА_5 зміг звільнитись від ОСОБА_7 , його дружина відвела потерпілого додому, а він зміг втекти через дачі до подвір`я.

Зазначив, що на момент конфлікту вони з братом були тверезі.

Під час конфлікту ані він, ані його брат нікого не хватали за одяг. Він не наносив ударів ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_7 . Пам`ятає, що в бійці його брату розбили окуляри.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_5

01 січня 2019 року вони з чоловіком були у себе на дачі в с. Придніпровське Запорізького району Запорізької області і в цей день до них у гості прихав брат чоловіка ОСОБА_10 .

Після обіду вона попросила чоловіків вийти на вулицю, щоб вони закрили ворота і потім усі разом сіли за стіл святкувати Новий Рік.

Приблизно через 15 хвилин вона вирішила вийти на вулицю і подивитись, чому чоловіки досі не повернулись. На вулиці вона побачила двох інших чоловіків обвинуваченого ОСОБА_7 та ще одного чоловіка, який проживає неподалік і з яким у потерпілого ОСОБА_5 раніше був конфлікт через собаку. В той момент, коли вона вийшла за двір, між чоловіками відбувалась розмова на підвищених тонах.

Згодом розмова переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 заламував руку її чоловіку, а супутник ОСОБА_7 завдав декілька ударів її чоловіку ОСОБА_5 . Чи приймав участь у бійці брат її чоловіка вона не знає.

Коли ОСОБА_7 заламував руку її чоловіку, той кричав від болю, а вона намагалась розборонити їх. При цьому вказала, що її чоловіка ОСОБА_7 в її присутності не бив, а лише заламував руку, а чоловіка бив ОСОБА_9 .

Потім вона побігла додому та попросила дітей викликати поліцію.

Внаслідок конфлікту у її чоловіка були синці на спині, були пошкоджені рука та хребет. Крім того, в бійці її чоловіку розбили окуляри.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що до моменту подій у нього був конфлікт з потерпілим ОСОБА_5 через його собак, які не були прив`язані і бігали по його подвір`ю. Коли собаки почали кидатись на його дружину та на нього, він один раз вистрілив з рушниці в землю, щоб налякати тварин. Це було в 2016 році.

01 січня 2019 року після 16 години він разом зі своїм зятем йшов з роботи додому по с. Придніпровське Запорізького району Запорізької області.

Приблизно о 16 годині 05 хвилин цього ж дня, коли вони проходили по вулиці повз будинок ОСОБА_5 , той разом зі своїм братом підійшов до них з ОСОБА_7 і перекрив їм дорогу. При цьому, ОСОБА_5 вимагав від нього гроші на лікування собаки.

На момент початку конфлікту собаки ОСОБА_5 бігали по вулиці.

Після початку конфлікту він відійшов у сторону та попросив одного з мешканців села, який проходив неподалік, щоб той викликав поліцію. В цей час ОСОБА_5 разом зі своїм братом погрожували ОСОБА_7 .

Коли він пройшов повз них, ОСОБА_5 вдарив його рукою в область носа і він почав захищатись. Потім ОСОБА_5 напав на ОСОБА_7 , а він намагався їх розняти. Весь цей час він кричав мешканцю села, який стояв у стороні, щоб той викликав поліцію.

Під час конфлікту на вулицю вибігла дружина ОСОБА_5 та просила свого чоловіка та її брата, щоб вони йшли додому. Приблизно в цей момент брат ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 у голову.

Коли ОСОБА_5 та ОСОБА_7 лежали на землі, потерпілий кричав, що візьме рушницю та всіх перестріляє. Згодом потерпілий ОСОБА_5 підвівся та побіг у двір, після чого повернувся з металевим предметом, яким декілька разів встиг вдарити ОСОБА_7 по ногам. ОСОБА_7 зміг вихопити залізний предмет з рук ОСОБА_5 і той трохи заспокоївся. Пам`ятає, що коли ОСОБА_5 повернувся з залізним предметом та біг в їх бік, то двічі падав на землю, оскільки там було слизько.

Після цього вони разом з ОСОБА_7 пішли звідти, а ОСОБА_5 продовжував висловлювати погрози в їх бік.

З відеозапису з камери спостереження, який міститься у файлі Video 1.avi з тривалістю запису 05 хвилин 05 секунд, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_5 01 січня 2019 року разом з двома іншими особами (як було встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ) були учасниками конфлікту і між ними відбувалась бійка, хронологія та окремі елементи якої досліджені судом. В судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_5 , так і обвинувачений ОСОБА_7 підтвердили достовірність вказаного відеозапису (а.с. 72).

При цьому, суд виключає з числа доказів по даному кримінальному провадженню протокол огляду від 13 лютого 2019 року, оскільки він містить лише констатацію факту перегляду співробітниками поліції вищезазначеного відеозапису з камери спостереження і сам по собі не має жодного доказового значення для кримінального провадження, тобто в силу положень статей 84 та 85 КПК України не відповідає критеріям належності доказів (а.с. 73).

Висновком спеціаліста № 2/с від 02 січня 2019 року встановлено, що внаслідок конфлікту, який відбувся 01 січня 2019 року в с. Придніпровське Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_7 було завдано легких тілесних ушкоджень (а.с. 122).

Висновком судово-медичного експерта № 127 від 21 лютого 2019 року встановлено, що:

?поперечні перелами остистих відростків 3, 4, 5, 6, 7 грудних хребців, садно в міжлопатковій області у гр. ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день;

?закритий перелам четвертого ребра зліва по аксілярній лінії у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його заподіяння, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день;

?закрита травма правого ліктьового суглоба з пошкодженням ліктьової колатеральної зв`язки та круглого пронатора, з розривом загального сухожилля згиначів, з розвитком синовііта (скупчення синовіальної рідини в порожнині суглоба), синець в області правого передпліччя з переходом на правий ліктьовий суглоб у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент його заподіяння, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я більше ніж 21 день;

?садно в області лоба у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як легке тілесне ушкодження;

?дані ушкодження утворилися від дії тупого предмета;

?давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваним;

?гр. ОСОБА_5 спричинено не менше чотирьох ударно-травматичних дій;

?виключається утворення усіх вищезазначених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_5 в результаті падіння з висоти власного зросту;

?взаєморозташування нападників по відношенню до потерпілого в момент спричинення останньому тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності частин тіла, на яких вони були виявлені, для їх травмування (а.с. 75-79).

Крім того судом, за клопотанням сторони захисту було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_8 , яка складала зазначений висновок.

Відповідаючи на питання захисника, експерт в судовому засіданні пояснила, що остисті відростки грудних хребців знаходяться на задній частині тулуба людини. Перелами цих відростків, які описані нею в експертному висновку, могли мати місце від удару кулаком по задній частині тулуба. Також є можливим перелам вказаних відростків при падінні особи на спину з висоти власного зросту на нерівну поверхню, якою може бути змерзла земля з кочками.

Тілесні ушкодження в області ліктя, які описані нею в експертному висновку, могли мати місце при захопленні руки іншою особою. Намагання потерпілої особи вирвати руку також могло призвести до вказаних тілесних ушкоджень. В той же час такі тілесні ушкодження не могли виникнути через падіння особи на замерзлу землю з кочками, оскільки для падіння характерні забійні пошкодження ліктьового суглоба, що мають точковий характер, а тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілого ОСОБА_5 , мають іншу природу та виникли від вигинання його руки в районі ліктьового суглобу з певним зусиллям.

Суд не може погодитись з твердженням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 щодо наявності підстав для визнання недопустимим доказом зазначеного висновку судово-медичної експертизи № 127, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний висновок експерта було складено за результатами судово-медичної експертизи, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2019 року (а.с. 80). Вихідні дані для проведення експертизи експерт взяв з зазначеної ухвали суду та з медичної документації хворого ОСОБА_5 , що не суперечить вимогам КПК України та інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року. Таким чином, твердження захисника обвинуваченого щодо збору доказів самим експертом не знайшли свого підтвердження.

В той же час, суд погоджується з доводами захисника обвинуваченого щодо наявності підстав для визнання недопустимим доказом висновку фахівця-психолога від 09 вересня 2019 року з додатками (а.с. 94-115), який було надано потерпілим для підтвердження розміру моральної шкоди, виходячи з наступного.

Вказаний документ містить безапеляційне твердження щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину відносно потерпілого ОСОБА_5 . Також спеціалістом в своєму дослідженні визначено грошовий еквівалент моральних страждань потерпілого, який необхідний для відновлення колишнього психоемоційного та фізичного стану. Зазначені обставини свідчать про те, що спеціаліст фактично перебрав на себе функцій суду, визнавши в позасудовому порядку особу винною у скоєнні злочину та самостійно визначивши розмір моральної шкоди.

Вказане суперечить вимогам статті 71 КПК України, які визначають роль спеціаліста в кримінальному провадженні як особи, яка володіє певними спеціальними знаннями та навичками і залучається до кримінального провадження для надання консультацій, застосування технічних засобів та/або для надання безпосередньої технічної допомоги під час здійснення кримінального провадження. Повноваженнями на проведення психологічної експертизи особи спеціаліст не наділений.

Також слід зазначити, що сторони кримінального провадження були позбавлені можливості заявити відвід спеціалісту з підстав, визначених ст. 79 КПК України в разі їх наявності.

Зазначені обставини свідчать про невідповідність висновку спеціаліста від 09 вересня 2019 року критеріям допустимості доказів в кримінальному провадженні, що встановлені статтею 86 КПК України.

Докази, досліджені в даному кримінальному провадженні, узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності та підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 в завданні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .

Так, з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що під час його конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 мало місце захоплення ним у захват руки потерпілого, яку він деякий час утримував.

Вказане повністю узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що ОСОБА_7 під час бійки схопив його за праву руку та, заломивши її, притиснув його до землі і деякий час утримував в такому положенні, що було для потерпілого дуже болячим.

Факт здійснення больового залому руки потерпілого ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_7 також підтверджений показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які в своїх поясненнях зазначали про факт захвату руки потерпілого ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_7 після того, як вони під час штовханини упали на землю.

Під час дослідження судом відеозапису з камери спостереження, встановлені наступні обставини завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень в області ліктя правої руки потерпілому ОСОБА_5 .

На 03 хвилині 53 секунді відеозапису видно, як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 лежать на землі і ОСОБА_7 своїми обома руками схопив праву руку ОСОБА_5 та притиснув її до землі.

На 03 хвилині 57 секунді ОСОБА_7 , продовжуючи утримувати в своїх руках праву руку потерпілого ОСОБА_5 , починає навалюватись на неї своїм тілом. Через деякий час, о 04 хвилині 13 секунд на записі ОСОБА_7 знову навалюється своїм тілом на руку ОСОБА_5 , продовжуючи утримувати її у захваті.

Приблизно на 04 хвилині 34 секунді ОСОБА_5 зміг звільнити свою руку з захвату ОСОБА_7 .

Вищевказані показання свідків та досліджений в судовому засіданні відеозапис в своїй сукупності повністю узгоджуються з висновком судово-медичного експерта № 127 від 21 лютого 2019 року, згідно з яким у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження середньої тяжкості в області правої руки.

Як пояснила експерт в судовому засіданні, тілесні ушкодження ліктьового суглоба правої руки ОСОБА_5 могли бути наслідком захоплення цієї руки у захват та впливом на неї больового прийому навалювання на руку в області ліктьового суглоба особою, що утримує руку. При цьому, суд враховує пояснення експерта, які вона надала в судовому засіданні щодо неможливості утворення описаних нею тілесних ушкоджень в області правого ліктьового суглоба ОСОБА_5 внаслідок його падіння.

Поведінка потерпілого ОСОБА_5 в даній ситуації, не може впливати на юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , оскільки той факт, що потерпілий міг сприяти отриманню ним тілесних ушкоджень через намагання звільнитись від захвату не зменшує ступеня вини обвинуваченого ОСОБА_7 , який протягом більш ніж сорока секунд утримував руку потерпілого ОСОБА_5 , здійснюючи на неї больовий тиск та розуміючи, що такі його дії можуть завдати потерпілому тілесних ушкоджень.

Вказане спростовує твердження захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 щодо наявності у його підзахисного стану необхідної оборони, оскільки обставини бійки та тривалість утримання захвату руки потерпілого свідчать про відсутність у ОСОБА_7 стану необхідної оборони і про наявність раптово виниклого умислу на завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Для уникнення конфлікту ОСОБА_7 було достатньо піти з місця події, що було об`єктивно можливо в тій ситуації, а не утримувати його руку з зусиллям, достатнім для завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В той же час суд погоджується з аргументами сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в заподіянні потерпілому ОСОБА_5 інших тілесних ушкоджень переламів 3, 4, 5, 6 та 7 остистих відростків грудних хребців та закритого переламу четвертого ребра зліва, виходячи з наступного.

Остисті відростки грудних хребців анатомічно розташовані з заднього боку грудної клітини людини в міжлопатковій області. Як пояснила експерт в судовому засіданні, такі тілесні ушкодження виникли внаслідок одного травматичного впливу тупого твердого предмету в міжлопаткову область. Таким предметом міг бути кулак, але вона не виключила можливості завдання таких ушкоджень внаслідок падіння особи на спину на нерівну поверхню, на якій мається виступ, який, в свою чергу, міг призвести до описаних нею тілесних ушкоджень.

На дослідженому судом відеозапису з камери спостереження видно, що під час бійки обвинувачений ОСОБА_7 завдає один удар нижньою поверхнею долоні або кулака по спині потерпілого (3 хвилина 16 секунд на відеозаписі). Інших ударів ОСОБА_7 в область спини ОСОБА_5 з відеозапису встановити не вдалось.

Однак, як видно на 02 хвилині 56 секунд відеозапису, ОСОБА_5 досить сильно падає на спину після удару від ОСОБА_9 .

В даному випадку, суд не може виключити можливість отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді переламів 3, 4, 5, 6 та 7 остистих відростків грудних хребців через падіння на замерзлу нерівну землю.

Аналогічних висновків суд дійшов і щодо закритого переламу четвертого ребра зліва, який було завдано потерпілому ОСОБА_5 в ході конфлікту 01 січня 2019 року. На відеозаписі не зафіксовано жодного удару обвинуваченого ОСОБА_7 в ліву частину тулуба потерпілого ОСОБА_5 . Будь-яких інших доказів на підтвердження цієї конкретної обставини матеріали кримінального провадження не містять.

Вказане свідчить про наявність розумного сумніву у завданні потерпілому ОСОБА_5 описаних вище тілесних ушкоджень у вигляді переламів 3, 4, 5, 6 та 7 остистих відростків грудних хребців і закритого переламу четвертого ребра зліва саме обвинуваченим ОСОБА_7 а не іншою особою або внаслідок падіння, що є підставою для їх виключення з обсягу доведеного обвинувачення.

Досліджені під час судового розгляду докази як окремо, так і в своїй сукупності підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він завдав потерпілому ОСОБА_5 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість скоєного злочину, який згідно до статей 12, 24 КК України є умисним злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, добре характеризується і не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра.

Також суд враховує відсутність в даному кримінальному провадженні обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Крім того суд, відповідно до приписів ч. 2 ст. 66 КК України враховує як пом`якшуючу обставину, що не зазначена в частині першій статті 66 КК України, поведінку потерпілого, який першим почав хватати ОСОБА_7 за одяг та штовхати його, що відображено в дослідженому в судовому засіданні відеозаписі і що, на думку суду, впливає на ступінь вини ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, зважаючи на думку прокурора та потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 реальне покарання у вигляді позбавлення волі, для досягнення цілей, встановлених статтею 50 Кримінального кодексу України та з урахуванням ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства і йому доцільно призначити покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши його від відбування такого покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

Розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , суд дійшов наступних висновків.

Розмір майнової шкоди, який зазначений потерпілим в його цивільному позові до обвинуваченого, становить 11 947 гривень 40 копійок.

При перевірці обґрунтованості вказаної суми, суд враховує наступне.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що окуляри ОСОБА_5 були розбиті саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , а не внаслідок протиправних дій інших учасників конфлікту, або внаслідок падіння потерпілого.

З огляду на викладене, вартість окулярів на суму 8 460,15 гривень не підлягає відшкодуванню потерпілому з боку обвинуваченого.

Крім того, суд не може прийняти в якості доказу на підтвердження суми матеріальної шкоди, завданої потерпілому, копію товарного чеку № 31 від 04 січня 2019 року, оскільки з нього неможливо встановити, яка саме послуга або який саме товар було придбано. Також неможливо прочитати суму, оплачену за цим чеком, яка, крім того, містить виправлення.

Також суд не може прийняти квитанцію від 10 січня 2019 року на суму 650 гривень, оскільки ця сума була сплачена потерпілим за проведення комп`ютерної томографії грудної клітини, а вину обвинуваченого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні доведено лише в частині завдання ним тілесних ушкоджень правого ліктьового суглоба.

Інша частина чеків та квитанцій на загальну суму 2 256 (дві тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 40 копійок, на думку суду, в повній мірі обґрунтована та в цій частині позов про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню.

При розгляді частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Судом в даному кримінальному провадженні встановлено вину обвинуваченого ОСОБА_7 в завданні потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви щодо наявності у потерпілого ОСОБА_5 фізичного болю та страждань та душевних страждань внаслідок вчиненого відносно нього злочину.

В той же час, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим, суд керується принципами розумності та справедливості.

Так, як видно з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з камери спостереження, з початку події ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стояли на дорозі та спілкувались. Жодного фізичного впливу учасники конфлікту один на одного не вчиняли.

Приблизно на 00 хвилині 45 секунді в кадрі з`явились інші учасники конфлікту, які також на цей момент не вчиняли жодних насильницьких дій.

На 01 хвилині 05 секунді ОСОБА_5 своєю лівою рукою раптом схопив ОСОБА_7 за правий рукав куртки та відштовхнув. Через кілька секунд ОСОБА_5 різко схопив ОСОБА_7 за «грудки» та смикнув на себе, а потім відштовхнув ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_5 пішов від ОСОБА_7 в бік ОСОБА_9 та штовхнув його, а потім, через кілька секунд зробив в його бік різкий рух, що імітує удар по обличчю. Далі ОСОБА_5 схопив ОСОБА_9 за рукав куртки і вони почали битись. Лише після цього ОСОБА_7 та брат потерпілого почали штовхатися, а згодом потерпілий та обвинувачений зчепились. Будь-яких насильницьких дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_5 до цього моменту обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв.

Вищевказане свідчить про те, що заявлений потерпілим до стягнення розмір моральної шкоди є занадто високим, враховуючи всі обставини конфлікту, та, відповідно, підлягає зменшенню.

В частині позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат. Вказані витрати, відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, несе особа, яка цю допомогу отримала.

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілим на підтвердження здійснення ним оплати за правову допомогу адвокату надано суду ряд документів, які досліджені судом.

Потерпілий належним чином підтвердив сплату на користь свого представника 14 000 гривень через банківську установу (а.с. 34).

Аналізуючи розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги від 01 квітня 2019 року, суд враховує наступне.

Частина суми гонорару адвоката, яка складається з попередньої консультації клієнта, підтверджена обставинами справи та підлягає до стягнення.

Це ж стосується й гонорару за підготовку позовної заяви від імені клієнта та участі адвоката, представника потерпілого, в судових засіданнях, що підтверджено наявністю в матеріалах справи позовної заяви та журналами судових засідань.

В той же час, потерпілим до стягнення заявлено гонорар адвокату за участь на досудовому слідстві в даному кримінальному провадженні. Однак матеріали справи не містять підтвердження такої участі. Жодні процесуальні дії, протоколи яких були б досліджені в ході судового розгляду, за участю представника потерпілого в даному кримінальному провадженні не здійснювались.

З огляду на викладене, цивільний позов в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.

Витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили в даному кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2 256 (дві тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином; 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та 9 000 (дев`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речовий доказ: CD-R диск білого кольору з відеозаписом з камери спостереження від 01 січня 2019 року, що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000090.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1