ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/152/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/179/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9

розглянувши 29 травня 2020 р. у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2020 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2020 р. задоволено клопотання прокурора та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 травня 2020 р. відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 100 гривень та із покладенням на нього відповідних обовязків у випадку її внесення.

Обґрунтовуючи доцільність обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, серед іншого, зазначив, що оскільки останній на неодноразові виклики в судові засідання не зявлявся, неодноразово перетинав кордон, був оголошений у розшук, тому існує ризик його переховування від суду, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки розгляд справи по суті ще не почався і останні, відповідно, не були допитані судом, що є ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст .177 КПК України.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу змінити та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

Зокрема зазначає, що місцевий суд, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, не врахував того, що останній є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у вчиненому визнав частково, оскільки вважає, що вчинив злочин з необережності у звязку з провокативними діями потерпілого, його щире каяття, а також того, що у нього є постійне місце проживання.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що жодного разу не переховувався від слідства під час досудового розслідування, не впливав на свідків та потерпілого і не збирається цього робити, а тому ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які в своїй ухвалі посилається місцевий суд, є лише припущенням.

Зазначає, що в силу сімейних обставин, зокрема того, що він виховувався в багатодітній сімї без батька, який помер більше 10 років тому, змушений був поїхати на заробітки за кордон.

Окрім того вказує, що законний представник служби в справах дітей Гусятинської РДА в судовому засіданні також висловив свою думку про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Також апелянт звертає увагу на те, що визначений обвинуваченому розмір застави в сумі 105 100 гривень є явно непомірним для нього.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою прокурор повинен довести існування обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому ч. 1 ст. 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі врахував вище вказані вимоги закону.

З матеріалів судового провадження слідує, що за обвинувальним актом ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

05 липня 2018 року Гусятинський районний суд Тернопільської області відносно ОСОБА_7 ухвалив вирок, яким визнав останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, перекваліфікувавши таким чином його дії зі ст.121 КК України.

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року вказаний вирок було скасовано на новий розгляд.

Після цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 на неодноразові виклики в судові засідання, а саме, 19.03.2019 року, 09.04.2019 року, 26.04.2019 року, 22.05.2019 року, 07.06.2019 року, 25.06.2019 року, 02.08.2019 року та 28.08.2019 року не зявлявся, та про причини неявки в суд не повідомляв.

Крім того, згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-52061/0/15-18 від 26.12.2018 року, №0.184-14757/0/15-19 від 19.04.2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 перетинав державний кордон України (напрям - виїзд) 31.10.2018 року о 08:22 год., 13 березня 2019 року о 02:44 год..

Також, відповідно до інформації управління аналітичної підтримки ГУНП в Тернопільській області від 11.12.2019 року №4772/6/01-19 щодо перетину кордону особами, згідно даних «АРКАН» станом на 10.12.2019 року ОСОБА_7 також перетинав державний кордон України (напрям в`їзд) 08.06.2019 року о 11:06 год., (напрям - виїзд) 23.07.2019 року о 15:15 год., (напрям в`їзд) 02.10.2019 року о 23:51 год., (напрям - виїзд) 29.10.2019 року о 19:48 год..

У звязку з наведеним вище, 28 серпня 2019 року Гусятинський районний суд Тернопільської області за клопотанням прокурора своєю ухвалою оголосив обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук, який 30 березня 2020 року о 09 годині 40 хвилин був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, суддя місцевого суду, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки останній, усвідомлюючи той факт, що відносно нього в суді знаходиться кримінальне провадження, не зявлявся в судові засідання, не повідомляв суд про причини неявки та без дозволу суду перетинав кордон.

Крім того суддею місцевого суду також було враховано обставини справи, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його майновий стан та стан його здоров`я.

При цьому на думку колегії суддів суддя, під час розгляду клопотання прокурора, дійшов вірного висновку щодо можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 105 100 грн., оскільки саме така сума застави, у випадку її внесення, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суддею місцевого суду при розгляді клопотання прокурора були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Підстав для її скасування та обрання обвинуваченому ОСОБА_7 більш мякого запобіжного заходу, про що йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 без задоволення.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31 березня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді