Ухвала

26 травня 2020 року
м. Київ
справа № 520/2598/17

провадження № 51-2399ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Так, згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути зазначено: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі засуджений посилається на порушення судами вимог

статей 410-414 КПК.
За змістом ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України

про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості

кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання,

яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром

є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Однак, засуджений ОСОБА_4 посилаючись у касаційній скарзі на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можливо допущені судами першої та апеляційної інстанцій, відповідного обґрунтування зазначеним доводам не наводить та не зазначає як це вплинуло на законність

та обґрунтованість судових рішень, що було б підставою для їх скасування касаційним судом. Також, у касаційній скарзі засудженого не наведено обґрунтування доводам щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій, що, відповідно до ст. 413 КПК, тягнуло б за собою скасування чи зміну оскаржених судових рішень.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, але взагалі не вказує в чому саме полягає явна несправедливість, призначеного

у межах санкції кримінального закону, покарання, як це встановлено в ст. 414 КПК,

з огляду на положення статей 50, 65 КК, зважаючи на дискреційні повноваження суду.

Водночас, засуджений зазначає про неповноту судового розгляду

та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що відповідно

до вимог ст. 438 КПК не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Також, обґрунтовуючи свою касаційну скаргу засуджений зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження підлягає закриттю, втім у прохальній частині своєї скарги ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, що позбавляє суд касаційної інстанції встановити дійсний предмет та результат касаційного розгляду.
Крім цього, засуджений ОСОБА_4 просить забезпечити виклик у судове засідання засудженої ОСОБА_5 при розгляді касаційної скарги, але, відповідно до вимог ч. 4 ст. 430 КПК, виклик засудженої, яка тримається під вартою, можливий лише у випадку, якщо про це надійшло її клопотання.
Наявність вказаних недоліків у скарзі, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу

про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду

на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів з дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6
Судді: