Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/177/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року.

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Верхні Республіка Каракалпакія, мешканцю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, який до арешту не працював, раніше судимого:
24.06.2003 Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 186, ст. 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з іспитовим строком на 3 роки;
10.02.2004 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21.11.2006 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 12 днів за постановою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14.11.2006;
16.02.2010 Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 31.01.2012 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 02 дні за постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2012;
24.01.2018 Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України на 1 рік позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;
на даний час відбуває покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2018 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, призначеного на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 01 місяць,
відмовлено у задоволенні заяви про застосування умовно - дострокового звільнення.

Кримінальне провадження розглянуто за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно - дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що на комісії установи виконання покарань 18.07.2019 було розглянуто питання застосування до засудженого ОСОБА_6 ст. 82 КК України, де було прийнято рішення про відому остатньому у заміні невідбутої частини покарання на м`яке, як такому, який не став на шлях виправлення (протокол № 15 від 18.07.2019).
При цьому, на той час адміністрацією установи відбування покарання, ОСОБА_6 характеризувався негативно: засуджений критично ставився до вчинених ним злочинів, але робив це з метою отримати поблажливості, не завжди дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; не завжди мав охайний зовнішній вигляд; до виконання передбачених законом вимог персоналу ставився не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально.
Отже, процес виправлення ОСОБА_6 та перевиховання є нестабільним та непослідовним. Непослідовна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та його перевиховання.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції постановити нову, якою задовольнити його заяву про застосування умовно - дострокового звільнення, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, місцевий суд не врахував, що він за час перебування у місцях позбавлення волі до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з ініціативою, виконував ремонтні роботи на відділенні № 4 СПС, а саме фарбував вікна та підлогу, білив стіни, залучався до робіт без оплати праці. Відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України відпрацював 42 години. Має два заохочення.
Також, вказує, що він відповідно до ст. 126 КВК України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, виписує газети, читає літературу.
З 01.09.2019 навчається в Кіровоградському навчальному центрі № 6 за спеціальністю «Столяр будівельний. До навчального процесу ставиться сумлінно, має хороші знання та практичні навички у роботі, має сумлінну поведінку.
Зазначає, що він з 2013 року по 2017 рік мав інвалідність. має батьків похилого віку, дружину у якої на утриманні є двоє дітей.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Вимогами ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктами 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2018 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, призначене на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 року 1 місяць. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 22.06.2018.
Засуджений ОСОБА_6 з 23.06.2018 утримувався у Кіровоградській УВП № 14, де допустив одне порушення встановленого режиму утримання у вигляді вилучення заборонених речей, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани правами начальника УВП (№ 14). Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 02.11.2018 ОСОБА_6 відбуває покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія (№ 6)», адміністрацією якої характеризується посередньо.
За час відбування покарання в установі ОСОБА_6 стосовно вчиненого злочину розкаюється, міру покарання призначену судом вважає справедливою, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
До виконання робіт із благоустрою установи засуджений ставиться з розумною ініціативою, виконує ремонтні роботи на відділенні № 4 СПС, а саме фарбував вікна та підлогу, білив стіни, залучається до робіт без оплати праці. Відповідно до пункту 5 статті 118 Кримінально-виконавчого кодекс) з України даний засуджений відпрацював 42 години. Був 2 рази заохочений правами начальника установи.
Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, виписує газети, читає літературу.
З 01.09.2019 ОСОБА_6 навчається у Кіровоградському навчальному центрі № 6 за спеціальністю «Столяр будівельний. До навчального процесу ставиться сумлінно, має хороші знання та практичні навички у роботі, має сумлінну поведінку, бере особисту участь у виховних заходах, які проводяться в установі.
Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія». Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки. Згідно вироку суду позову не має. Виконавчі листи до установи не надходили. Під час відбування покарання на профілактичному обліку установи не перебуває.
Враховуючи встановлені обставини, засуджений критично ставиться до вчинених ним злочинів, не завжди додержується вимог режиму відбування покарання, не приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених установи, долучається до суспільно корисної праці. За час відбування покарання ОСОБА_6 своїм ставленням до праці та навчання зарекомендував себе позитивно.
За змістом ст. 81 КК України, доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення, - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, судом першої інстанції правильно враховано, що на комісії установи виконання покарань 18.07.2019 розглянуто питання застосування до засудженого ОСОБА_6 ст. 82 КК України, де було прийнято рішення про відому остатньому у заміні невідбутої частини покарання на м`яке, як такому, який не став на шлях виправлення (протокол № 15 від 18.07.2019).
Разом з цим, відмовляючи у заміні невідбутої частини покарання на більш м`якеадміністрацією установи відбування покарання ОСОБА_6 характеризувався негативно. Критично ставився до вчинених ним злочинів, при цьому робив це з метою отримати поблажливості. Не завжди дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Не завжди мав охайний зовнішній вигляд, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставився не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально.
Враховуючи викладене, процес виправлення та перевиховання ОСОБА_6 є нестабільним та непослідовним. Непослідовна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , вона не в повній мірі є позитивним прикладом для інших засуджених.
При цьому, сам по собі факт, що засуджений відбув більше ніж 1/2 строку призначеного судом покарання,не є достатньою підставою для застосування до нього ст. 81 КК України.

Посилання ОСОБА_6 на те, що він прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, має хороші знання та практичні навички у роботі, має сумлінну поведінку, колегія суддів вважає такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання, тому не є підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 під час всього часу відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

Поведінка ОСОБА_6 , ще не засвідчує повного його виправлення та перевиховання, й протягом усього періоду відбування покарання як процес виправлення та перевиховання, не є взірцевою, що вказує на те, що ОСОБА_8 на даний час ще не довів свого виправлення.

За таких обставин, враховуючи поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей у провадженні в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується і колегія суддів.

Будь яких інших переконливих доводів, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді у суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи ОСОБА_6 не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_6 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4