ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8426/18 Номер провадження 11-кп/814/250/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0002875 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого: ТОВ «АТБ Маркет», охоронець, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі..
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 46587 (сорок шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 63 (шістдесят три) коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків і 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як зазначено у вироку, 12.08.2018 року, близько 03.05 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували в приміщенні бару «Барбарис» по вулиці Коцюбинського м. Кременчука, де відпочивали.

В приміщенні бару між ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 , на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, виникла сварка з приводу якої охорона даного закладу попрохала їх вийти на вулицю. За ними вийшов також обвинувачений ОСОБА_7 .

На вулиці сварка продовжилась. Не передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити та, не маючи умислу на вбивство та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_13 та наніс йому один удар ліктем лівої руки по обличчю від чого потерпілий впав.

В результаті падіння ОСОБА_11 втратив свідомість і вдарившись тім`яно потиличною частиною голови об тверду поверхню отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді: крововиливів в м`які покриви голови, переломів кісток черепа, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, яка утворилася від дії тупих предметів, з розповсюдженою поверхнею контактування, в результаті падіння на площину з приданням тілу прискорення, про що свідчить наявність ділянки удару у вигляді крововиливу в м`які покриви голови тім`яно - потиличної ділянки зліва, лінійного перелому тім`яної кістки зліва з крововиливом над на під твердою мозковою оболонкою в тім`яно скроневій ділянці зліва, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в цій області та ділянки противоудару у вигляді: крововиливів під м`які мозкові оболонки лобних областей з ділянкою забою кори головного мозку та ізольованим переломом верхньої стінки правої орбіти, які за ступенем тяжкості відносно живої особи мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в причинно наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 був госпіталізований до реанімаційного відділення КНМП «ЛІЛ Кременчуцька», де не приходячи до тями ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Причиною смерті ОСОБА_11 явились крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку, які виникли в результаті черепно-мозкової травми отриманої в результаті падіння на площину.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи, його правову кваліфікацію потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі та повністю задовільнити цивільний позов.

Вважає, що судом призначено покарання обвинуваченому яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не врахувавши обстановку вчинення злочину, суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу обвинуваченого і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.119 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений в умовах відсутності реальної загрози життю і здоров`ю наніс неочікуваний, раптовий та сильний удар ліктем в область скроні потерпілому ОСОБА_11 , його суспільну небезпеку та суспільний резонанс, особі винного, який частково визнав вину у вчиненні злочину лише при наявності неспростовних доказів його винуватості, здобутих в ході досудового розслідування, що свідчить про небажання визнати вину добровільно, а лише про бажання пом`якшити відповідальність, наслідки, які настали.

З апеляційною скаргою також звернувся обвинувачений ОСОБА_7 , який не оспорюючи фактичні обставини справи, його правову кваліфікацію, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважає, що судом призначено покарання яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив йому суворе покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.119 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Зазначає, що щиро кається у вчиненому, активно сприяв органам досудового слідства, не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку 1997 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, а саме проживає разом з матір`ю, яку також і утримує. Також зазначає, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працює та частково відшкодував завдану потерпілому шкоду.

Крім того, зазначає, що поведінка потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, спровокувала його на вчинення злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який не підтримав подану апеляційну скаргу обвинуваченого, але просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, потерпілого та його представника які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 як і його кваліфікація за ч.1 ст. 119 КК України, в апеляційній скарзі потерпілого та обвинуваченого під сумнів не ставляться, а апеляційних скарг сторони захисту з цього приводу не надійшло, а отже у колегії суддів відсутні підстави для перевірки чи перегляду встановлених судом першої інстанції фактичних обставин і вона вважає їх встановленими так, як це відображено у вироку суду першої інстанції.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційних скарг потерпілого та обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість або суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинений через необережність, внаслідок якого настала смерть людини, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо, працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, його сімейний стан, стан здоров`я та вік.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, сприяння органам досудового розслідування.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується і має стійкі соціальні зв`язки не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли свого підтвердження і доводи потерпілого про обстановку вчиненого злочину, його суспільну небезпеку та суспільний резонанс, особі винного, який частково визнав вину у вчиненні злочину лише при наявності неспростовних доказів його винуватості, здобутих в ході досудового розслідування, що свідчить про небажання визнати вину добровільно, а лише про бажання пом`якшити відповідальність, наслідки, які настали.

Ці доводи не впливають на правильність призначеного судом покарання і на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються обвинувачений та потерпілий в своїх апеляційних скаргах, про що вказано у вироку.

Доводи потерпілого про відсутність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки сам обвинувачений в суді першої інстанції вину визнавав повністю, його показання під час судового засідання є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються з дослідженими в суді першої інстанції доказами, та їм відповідають в зв`язку з чим, суд першої інстанції правильно визнав їх як пом`якшуючі.

Зокрема, взято до уваги його показання щодо місця, часу та дій (нанесення одного удару в обличчя потерпілому, від чого той впав) вчинених обвинуваченим та не спрямованих ним на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 .

Інтерпретація ж потерпілим обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, колегією суддів також оцінюється критично з підстав нелогічності та очевидної неправильності його суджень.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Крім того колегія суддів враховує те, обвинувачений разом зі свідком ОСОБА_12 безпосередньо після того, як ОСОБА_11 впав від нанесеного удару ліктем в голову, намагався привести потерпілого до тями та викликав потерпілому швидку медичну допомогу.

За таких обставин, з урахуванням відсутності обтяжуючих або пом`якшуючих покарання обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Щодо доводів потерпілого ОСОБА_9 про безпідставне часткове задоволення заявленого ним цивільного позову до ОСОБА_7 , в якому потерпілий просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 52087,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 2500000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування заявленої суми матеріальних збитків потерпілим зазначено, що вказані збитки складаються з витрат понесених на лікування ОСОБА_11 та витрат на його поховання.
Згідно змісту ст.128 КПК України, стягненню підлягають матеріальні збитки, які були завдані кримінальним правопорушенням.
На час розгляду провадження в суді першої інстанції розмір матеріальних збитків понесених потерпілим складає 52087, 63 грн. та підтверджуються долученими до цивільного позову розрахунковими документами.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, зазначених у цивільному позові правильно встановив, що з ОСОБА_7 слід стягнути 46587,63 грн., оскільки стороною захисту були надані квитанції від 06.11.2018 року, 15.01.2019 року, 15.02.2019 року та 11.03.2019 року, відповідно до яких на ім`я ОСОБА_9 здійснено грошові перекази на загальну суму 5500 грн.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Згідно п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілому була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних зі смертю свого сина.
Такі обставини свідчать про завдання потерпілому моральної шкоди в розумінні положень ст.23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права заслуговує відшкодування грішми за рахунок обвинуваченого.
При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
За таких обставин, з урахуванням вимог розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 , яких він зазнав, конкретних обставин справи, порушення нормального складу життя, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 250000 гривень, є обґрунтованим та еквівалентним завданим моральним стражданням.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3