ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1464/20 Справа № 204/1168/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
представника медичної установи (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8
особи, відносно
якої застосовані примусові заходи
медичного характеру (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11березня 2020 року про продовження застосування примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11березня 2020 рокубуло продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2016 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В обгрунтування свого рішення суд зазначив, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_9 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Суд врахував висновок комісії лікарів-психіатрів, згідно якого за минулий час в клінічній картині захворювання виявлялись емоційні розлади у вигляді дратівливості, конфліктності, емоційної нестійкості, неадекватності та парадоксальності емоцій. Настрій був знижений. Маячні ідеї не висловлювала. Оманів сприйняття не відмічалось. Розповідала, що на прохання матері та сина провела евтаназію, «я не хотіла…мати і син змусили», від реальності своєї хворобливі хвилювання минулого не диференціювала. Були наявні формальні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, зісковзувань. Терапевтичні настанови не сформовані. Тяжкості скоєного не розуміє. Критичні здібності грубо порушені. Багатослівно розповідає про свої хворобливі переживання, впевнена в реальності своїх переживань. Хворобливості свого стану у період скоєного не розуміє. Себе вважає здоровою людиною.
Також суд зазначив, що пояснення, надані в судовому засіданні ОСОБА_9 , повністю узгоджуються з висновком комісії лікарів-психіатрів, оскільки у останньої достатньо не сформовані терапевтичні настанови, не розуміє тяжкості скоєного, критичні здібності порушені, багатослівно розповідає про свої хворобливі переживання, впевнена в реальності своїх переживань. Настанови на лікування в достатньому обсязі не сформовані.
Крім того, згідно пункту 25 висновку комісії лікарів психіатрів № 156 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_9 озлоблюється під час розмови про дотримання вимог у відділенні, конфлікті ситуації, заперечує неправильну поведінку. Хворобливості свого стану у період скоєного не розуміє. Тяжкості скоєного не визнає. Себе вважає здоровою людиною. Під час обстеження у ОСОБА_9 були виявлені виражені ознаки шизофренічного патопсихологічного симптомокомплексу.
Що стосується доводів захисника про можливість переведення ОСОБА_9 в лікарню з посиленим наглядом, то суд зазначив, що не може встановлювати обмеженого строку для медичного лікування особи, оскільки остання продовжувала би становити соціальну небезпеку до її остаточного одужання. Більше того, проводилися регулярні (двічі на рік) перевірки стану її здоров`я. При цьому, тривалість примусового лікування ОСОБА_9 виправдовується міркуваннями з приводу захисту громадян від душевнохворого заявника, який становить загрозу суспільству.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_9 не погодилася з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11березня 2020 року. Постановити нову ухвалу про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 із застосуванням до неї примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги.
В обгрунтування своїх вимог вказує на те, що ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що у психіатричній лікарні з суворим наглядом вона перебуває вже чотири роки. Вважає, що лікарі відносятся до неї передвзято, а її переживання, зниження настрою викликані сумом за домівкою, за рідними, за своїми двома синами, яких не бачила тривалий час. Всі приписи лікарів виконує, у спілкуванні ніякої агресії не виявляє ні до хворих, ні до лікарів. Вона визнає, що багато років страждає на психічне захворювання, яке є спадковим. Знає про проблеми з психікою, у зв`язку з чим вдома приблизно на протязі двадцяти років, самостійно, без всякого примусу зверталась до лікаря-психіатра, вживала призначені ліки, після чого психічний стан стабілізувався. За період лікування почувається значно краще, не відмовляється лікуватися, але просить змінити примусові заходи медичного характеру і перевести її для подальшого лікування за місцем свого проживання у м. Одесі.
Також захисник зазначає, що ОСОБА_9 бажає, щоб висновок про її психічний стан зробив незалежний лікар-психіатр, і після отримання цього висновку вона має намір через захисника звернутися з письмовою заявою про зміну застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_9 представником Дніпровської філії СЗНПД ДУ ЦПЗМНА МОЗ України - лікарем-психіатром ОСОБА_8 були подані заперечення, в яких остання виражає свою незгоду з поданою апеляцією та просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду як законну та обґрунтовану - без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення особи, відносно якої продовжені примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника медичного закладу - лікаря-психіатра ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.
Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
За положеннями частини першої статті 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Згідно наданих матеріалів суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 156 від 18 лютого 2020 року, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 травня 2016 року відносно ОСОБА_9 в закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Такий висновок є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам даної справи, і узгоджується з вказаними вище вимогами закону.
Перевіривши надані матеріали, зокрема висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 156 від 18 лютого 2020 року, заслухавши пояснення учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження докази недоцільності продовження раніше призначеного ОСОБА_9 примусового заходу медичного характеру, на що є посилання в поданій апеляційній скарзі.
Поряд з цим, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_9 госпіталізовано до психіатричного закладу з суворим наглядом, як особу, що вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 115 КК України, та яка страждає на хронічне психічне захворювання.
Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 156 від 18 лютого 2020 року за минулий час в клінічній картині захворювання виявлялись емоційні розлади у вигляді дратівливості, конфліктності, емоційної нестійкості, неадекватності та парадоксальності емоцій. Настрій був знижений. Маячні ідеї не висловлювала. Оманів сприйняття не відмічалось. Розповідала, що на прохання матері та сина провела евтаназію, «я не хотіла…мати і син змусили», від реальності своєї хворобливі хвилювання минулого не диференціювала. Були наявні формальні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, зісковзувань. Терапевтичні настанови не сформовані. Тяжкості скоєного не розуміє. Критичні здібності грубо порушені. Багатослівно розповідає про свої хворобливі переживання, впевнена в реальності своїх переживань. Хворобливості свого стану у період скоєного не розуміє. Себе вважає здоровою людиною. ОСОБА_9 озлоблюється під час розмови про дотримання вимог у відділенні, конфлікті ситуації, заперечує неправильну поведінку. Хворобливості свого стану у період скоєного не розуміє. Тяжкості скоєного не визнає. Себе вважає здоровою людиною. Під час обстеження у ОСОБА_9 були виявлені виражені ознаки шизофренічного патопсихологічного симптомокомплексу.
Таким чином, в клінічній картині захворювання ОСОБА_9 спостерігаються емоційні розлади у вигляді дратівливості, неадекватності та парадоксальності емоцій, зниженого настрою, що поєднується з емоційним огрубінням, вихолощеністю, цинічністю. Психопатологічну симптоматику, що спостерігалась в минулому, не заперечує, від реальності не диференціює. Наявні формальні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, зісковзувань. Оскільки ОСОБА_9 не усвідомлює свій стан та тяжкість скоєного, з урахуванням несформованості терапевтичних настанов, хвора зберігає особливу небезпеку для оточуючих, а тому потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України, щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, застосовується госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Виходячи з приписів зазначеної норми кримінального закону, застосування інших примусових заходів медичного характеру до таких осіб не зазначено.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі та доводів, наведених адвокатом та його підзахисною в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального закону та кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є законною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11березня 2020 року про продовження застосування примусового заходу медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4