У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України,
- продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 26.03.2020 р. включно.
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
підозрювана: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зобов`язати орган досудового розслідування, прокурора повернути ОСОБА_6 раніше зданий для зберігання паспорт для виїзду за кордон.
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/121 /20 Слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: оскарження ухвали Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
про продовження запобіжного заходу
у вигляді дом. арешту

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонено підозрюваній покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу із 23 год. вечора до 06 год. ранку в період до 26.03.2020 року.
Покладено на ОСОБА_6 строком до 26.03.2020 року наступні обов`язки: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або роботи; утримуватись від спілкування зі свідками з приводу обставин вчиненого нею кримінального правопорушення;здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Узагальнені доводи апелянта.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, оскільки вона була ухвалена без додержання вимог КПК України.

На думку захисника, прокурором в обґрунтування своїх вимог викладених у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, у судовому засіданні не надано слідчому судді та стороні захисту доказів, що давали б підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.

Звертає увагу на те, що клопотання не містить посилання на матеріали, що підтверджують обставини, як того вимагає п.3 ст.184 КПК України. При цьому апелянт вказує, що не наведено посилань на показання свідків чи інших підозрюваних у кримінальному провадженні на те, що підозрювана одержала будь від кого будь-яку суму за вчинення нею протиправних дій за обставин викладених у повідомленні про підозру від 29.11.2019р.

Захисник вважає, що не доведено жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України по відношенню до ОСОБА_6 . Зазначає, що підозрювана ніколи не переховувалась від органів досудового розслідування та суду. Вона самостійно проживає та утримує двох малолітніх дітей, що є свідченням її міцних соціальних зв`язків.

Твердить, що на даний час ОСОБА_6 не має наміру ухилятись від органу досудового розслідування чи суду, про що на думку апелянта свідчить її сумлінна процесуальна поведінка. Наголошує, що не орган досудового розслідування, не прокурор не володіє доказами того, що за три роки розслідування вказаного кримінального провадження підозрювана уникала проведення з нею слідчих дій.

Вважає, що є необґрунтованим посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 може знищити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування та прокурором вже проведено і обшуки, і одержані тимчасові доступи до документів, проведені за цими документами експертизи і отримані їх висновки.

Наголошує, що підозрювана не може впливати на потерпілого, оскільки він до цього часу слідчим чи прокурором не встановлений. Щодо можливості ОСОБА_9 впливати на свідків у кримінальному провадженні, зазначає, що прокурором не доведено існування такого ризику.

Окрім того, стверджує, що прокурором не обґрунтовано необхідність продовження покладання на підозрювану ОСОБА_9 конкретних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вважає, що домашній арешт є досить жорстким запобіжним заходом відносно підозрюваної.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Наказом Державної міграційної служби України від 18.07.2011 року за №28 затверджено положення про головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, основним завдання якого є, в тому числі реалізація на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
У листопаді місяці 2016 року на адресу ГУ ДМС України в Одеській області надійшов лист щодо надання до Державної міграційної служби України інформації щодо потреби у коштах на поточні ремонти з обґрунтовуванням.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння бюджетними коштами, ОСОБА_6 у листопаді місяці 2016 року, точну дату слідством не встановлено, вступила в змову з першим заступником ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_10 , якому розповіла про наявну схему із заволодіння бюджетними коштами. За результатами розмови ОСОБА_10 погодився на пропозиції та умови ОСОБА_6 зорганізувались для спільної діяльності з метою реалізації вже єдиного умислу, направленого на заволодіння бюджетних коштів.
Протоколом засідання тендерного комітету ГУ ДМС України в Одеській області №19 від 07.11.2016 року ухвалено, що інформацію щодо потреби у коштах на поточний ремонт прийнята до відома та скеровано до Управління ресурсно-господарського забезпечення та капітального будівництва зведену відомість потреби на поточний ремонтах приміщень та будівель ГУ ДМС України в Одеській області на загальну суму 5 371 896 грн.
У грудні місяці 2016 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області () на поточний рахунок № НОМЕР_1 , (р/р № НОМЕР_2 ) отримано бюджетні кошти у розмірі 5 708 900,00 грн. цільове призначення коштів «оплата послуг» - на проведення поточного ремонту службових приміщень ГУ ДМС України в Одеській області.
Начальник ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_6 , будучи обізнаною з вимогами діючого законодавства, з метою уникнути процедури тендеру, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , організувала злочинну схему з заволодіння бюджетними коштами шляхом розділення суми 5 708 900,00 грн. у вигляді виділених коштів на проведення поточного ремонту службових приміщень територіальних РС (РВ) ГУ ДМС України в Одеській області у кількості 30 об`єктів на суми до 200 (двохста) тисяч гривень за об`єкт.
Незважаючи на обізнаність з вимогами діючого законодавства та усупереч обов`язку неухильного їх дотримання, усвідомлюючи суть злочинів та передбачену за їх скоєння кримінальну відповідальність, начальник ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою заволодіння бюджетними коштами, зловживаючи своїм службовим становищем, вступила в попередню змову з суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_11 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , директором ТОВ «СМУ №533 ОСОБА_13 », та діяла з ними спільно у групі, з метою вчинення умисних злочинів.
Так, за результатами проведення поточних ремонтів службових приміщень ГУ ДМС України в Одеській області загальна сума завищення вартості виконаних робіт складає 898 734.71 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
29 листопада 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.01.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на період до 27.01.2020р.,заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 23 години вечора до 06 години ранку, а також зобов`язано підозрювану виконувати обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Продовжуючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя зазначив, що в судовому засіданні прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України; наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що було встановлено в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а також те, що заявлені ризики не зменшились, оскільки досудове розслідування триває; наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.
Застосування запобіжного заходу слідчим суддею здійснюється у порядку, передбаченому ст. 194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні цього питання.
Відповідно до вимог цієї статті, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий і прокурор; і недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Згідно вимог ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім передбачених ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначив, що здобуті на даний час органом досудового розслідування докази в достатній мірі свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні нею злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України.
Підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, обґрунтовується протоколами огляду та обшуків службових приміщень структурних та територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області проведених у 2017 році, договорами на проведення ремонтних робіт, висновком почеркознавчої експертизи, висновками будівельно-технічних експертиз, актами виконаних робіт форми №КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт форми №КБ-Зр складених та виданих у грудні 2016 року з недостовірними відомостями, роздруківками банківських рахунків СПД ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 в особі представника ОСОБА_14 , TOB СМУ №533 ОСОБА_13 та протоколами огляду вказаних документів від 25.11.2019 року та 26.11.2019 року, матеріалами виконаних окремих доручень та іншими матеріалами кримінального провадження.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають.

Отже, не є слушними доводи апелянта про недоведеність підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів. Оскільки, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, є правильним висновок слідчого судді про існування заявлених слідчим ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

В суді першої інстанції прокурором доведено, що вищенаведені ризики на даний час не зменшились.
Посилання захисника на те, що вказані ризики не доведені прокурором є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Щодо доводів захисника відносно покладених на підозрювану ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, то слідчим суддею такі обов`язки покладені із урахуванням інтересів малолітніх дітей підозрюваної, забезпечення їх розвитку та не обмеження дозвілля.
Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

Апелянтом не наведено жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 ч.3, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року, якою ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 26.03.2020 р. включно - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: