Справа № 761/3506/20
Провадження № 1-кс/761/2607/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 009 27 від 29.01.2020 за ознаками ч. 3 ст. 289 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 009 27 від 29.01.2020.

На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище провадженні, яким вставнолено, що 29.01.2020 невстановлена особа, перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Туполева, б. 20, незаконно заволоділа транспортним засобом «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить

ОСОБА_4 зв`язку з цим 28.01.2020 та 29.01.2020 органом досудового розслідування проведена низка обшуків за адресами:

-АДРЕСА_1 ;

-АДРЕСА_2 ;

-АДРЕСА_3 ,

під час яких виявлені та вилучені речі, документи, кузов, а також частини кузовів автомобілів, які рішенням слідчого визнані речовими доказами.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка відповідно до ст.9 КПК полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України.

Водночас, вказані вимоги прокурором виконані не у повному обсязі з огляду на таке.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку.

Вказана норма кореспондується з частиною 7 статті 236 КПК, якою передбачено, що під час обшуку слідчий або прокурор має право вилучити речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, які вважаються тимчасово вилученим майном.
Як вбачається з долучених до клопотання документів, під час проведення обшуків виявлені та вилучені документи на ім`я ОСОБА_5 , банківські картки, низка свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, реєстраційні номери на транспортні засоби, кузов та чистини кузовів різних автомобілів.

Враховуючи, що такі слідчі дії проведені невідкладно, тобто до постановлення рішення слідчого судді про дозвіл на проведення обшуків за вказаними вище адресами, вилучене майно є тимчасово вилученим, прокурор у силу ч. 5 ст. 171 КПК зобов`язаний не пізніше 48 годин після вилучення такого майна звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Відрахування зазначеного строку здійснюється з моменту вилучення майна, тобто з часу закінчення відповідної слідчої дії згідно з протоколом.

З наведеного витікає, що обшук за конкретною адресою на підставі відповідної ухвали слідчого судді чи без такої це самостійна слідча дія, яка має певну тривалість у часі. Саме з моменту вилучення майна, тобто закінчення такої дії, починається відлік 48-годинного строку звернення слідчого з клопотанням про арешт вилученого майна та у силу ст. 115 КПК закінчується в останню хвилину останньої години.

Таким чином, обґрунтованим є висновок, що за наслідками закінчення кожної слідчої дії за відповідною адресою, під час якої вилучене майно, що має статус тимчасово вилученого, слідчий зобов`язаний звернутись з відповідним клопотанням про арешт такого майна.

Звернення з клопотанням про арешт майна, вилученого за різними адресами, тобто у різний час, та, як вбачається з клопотання, у різні дати 28.01.2020 та 29.01.2020, є порушенням процесуального порядку виконання стороною обвинувачення покладених на неї обов`язків у частині легалізації вилучення такого майна та його подальшого утримання.

У той же час, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просив накласти арешт на майно, вилучене у результаті проведення кількох обшуків за різними адресами та у різні дні. Тобто, майно під час таких слідчих дій вилучене у різних місцях та у різний час, що свідчить про встановлення різних часових меж для виконання стороною обвинувачення покладеного на неї обов`язку щодо звернення з клопотаннями про арешт майна.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що прокурором не наведений повний перелік осіб, яким належить вилучене під час обшуків майно, та факти і докази що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним чи третіми особами таким майном, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК є однією з вимог до змісту клопотання.

Наведена вимога кореспондується з положенням п. 3 ч. 5 ст. 173 КПК, яке визначає обов`язок слідчого судді зазначити в ухвалі особу, якій повертається тимчасово вилучене майно, у разі прийняття такого рішення.

Отже, прокурором не дотримані вимоги ст. 171 КПК, що відповідно до положень ч.3 ст.172 КПК має наслідком повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
З огляду на викладене, керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 171, 172, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 009 27 від 29.01.2020 за ч. 2 289 КК України арешту на майно, вилучене 28.01.2020 та 29.01.2020 під час обшуків, повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1