Справа № 308/9360/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката
ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/427/19, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2018 року.
Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, тимчасово не працюючий, у порядку ст. 89 КК України не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, але на строк не більше двох місяців, змінено з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 23-ї години до 06-ї години наступної доби.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено з-під варти у залі суду та зобов`язано невідкладно прибути до місця свого проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на ОСОБА_6 покладено наступні процесуальні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

Речові докази по справі: чотири змиви речовини бурого кольору ззовні схожої на кров, які упаковано до чотирьох паперових конвертів білого кольору, що передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, ухвалено знищити; джинсову курточку синього кольору із слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, що передана на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, повернуто власнику ОСОБА_6 ; оптичний диск з написом «Verbatim», «DVD-R-4.7 GB 16x120 min», номер MAP639VA14035883, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 липня 2018 року приблизно о 16-й годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , будучи в стані, викликаному вживанням алкоголю, перебуваючи поряд із приміщеннями магазинів АВС «Зодіак» та магазину «Статус», що розташовані за адресою м. Ужгород, вул. Заньковецької, 2, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, керуючись хуліганським мотивом та маючи на меті перешкодити працівникам правоохоронного органу виконати свої службові обов`язки, наніс легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розгляду здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, інспекторам взводу № 1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_9 та лейтенанту поліції ОСОБА_10 , в зв`язку з виконанням працівниками поліції своїх службових обов`язків. Вказане знайшло своє відображення в тому, що під час спілкування з інспекторами патрульної поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які належним чином представились, перебували у форменому одязі (однострої) та повідомили, що прибули до магазину АВС «Зодіак» для реагування та з`ясування обставин за повідомленням гр. ОСОБА_11 на службу «102» про те, що троє осіб вчиняють між собою бійку, ОСОБА_6 почав висловлюватись нецензурною лайкою та погрожував інспектору ОСОБА_10 фізичною розправою та нанесенням тілесних ушкоджень. Враховуючи, що ОСОБА_6 своїми діями почав перешкоджати нормальній роботі працівників правоохоронного органу, які прибули на місце для встановлення обставин справи, чіплявся до громадянина ОСОБА_12 , ОСОБА_6 відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про Національну поліцію», інспектором ОСОБА_10 було повідомлено про необхідність залишатися на місці.

У подальшому ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, знаходячись обернутим обличчям до працівника патрульної поліції ОСОБА_10 , наніс останньому лівою рукою один удар в область правої частини обличчя, після чого інспектор ОСОБА_10 застосував фізичну силу до ОСОБА_6 .. Після цього, ОСОБА_6 , якого інспектор ОСОБА_10 тримав обома руками ззаду з метою недопущення подальших протиправний дій, почав чинити фізичний спротив інспектору ОСОБА_10 , та знаходячись обличчям до інспектора ОСОБА_9 , діючи повторно, умисно, різко штовхнув ногою передні ліві дверцята службового автомобіля марки «Toyota» моделі «Prius», д.н.з. НОМЕР_1 , які на той момент були відчинені, внаслідок чого дверцята різко вдарились об тіло інспектора ОСОБА_9 .. Одразу ж після цього ОСОБА_6 наніс інспектору ОСОБА_9 ще один удар лівою ногою в область верхньої частини правої ноги. У подальшому, будучи затриманим та поваленим на землю, ОСОБА_6 , не припиняючи чинити опір, намагаючись вирватись та втекти, наніс інспектору ОСОБА_9 удар ногою по тілу.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження інспектору ОСОБА_10 у вигляді ЗЧМТ, забійні садна обох колінних суглобів, забійна рана нижньої губи, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва та садна по передній поверхні лівого та правого колінних суглобів, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 325 від 01.08.2018, кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розгляду здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а інспектору ОСОБА_9 у вигляді забою м`яких тканин ліктьового суглобу, забою правого променево-зап`ястного суглобу, синця по передній поверхні правого колінного суглобу та ділянки осадження по передній поверхні лівої гомілки та середній третині, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 325 від 01.08.2018, кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розгляду здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, чим самим перешкодив нормальній діяльності правоохоронного органу співробітникам Національної поліції України та завдав шкоди авторитету Національної поліції України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання та рішення про звільнення від його відбування з іспитовим строком, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування вказаного, посилається на те, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 5 ст. 72 КК України не зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 25 липня до 07 листопада 2018 року. Вважає, що факт звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та звільнення його з-під варти в залі суду, не дає підстав для не зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, оскільки перед вирішенням питання про звільнення чи не звільнення особи від відбування покарання суд повинен призначити покарання, при цьому, врахувавши всі вимоги закону, у тому числі й ч. 5 ст. 72 КК України, яка стосується зарахування періоду попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання. Разом із тим, вказує на те, що незастосування судом першої інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України матиме правове значення у випадку вчинення ОСОБА_6 нового злочину в період іспитового строку. Просить вирок змінити, зарахувавши ОСОБА_6 період попереднього ув`язнення з 25 липня до 07 листопада 2018 року в строк відбування покарання у виді позбавлення волі, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , неявка яких, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги потерпілі повідомлені відповідно до вимог закону; що від потерпілих не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їх неявки на розгляд справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікацію вчинених ним дій, у частині виду та розміру призначеного покарання й у частині рішення про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, ґрунтується на сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів ; учасниками судового розгляду не оспорюється, тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не зарахуванням ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 25 липня до 07 листопада 2018 року, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання були дотримані вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу, а також враховані вимоги ст. ст. 373, 374 КПК України ; постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми матеріального та процесуального права визнається законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до статей 75 - 79, 104 Кримінального кодексу України у резолютивній частині вироку зазначаються тривалість іспитового строку, обов`язки, покладені на засудженого, а також трудовий колектив або особа, на які, за їх згодою або на їх прохання, суд покладає обов`язок щодо нагляду за засудженим і проведення з ним виховної роботи.

Зміст вказаних вище норм матеріального права свідчить про те, що, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вказане свідчить про те, що мета покарання може бути досягнута без реального відбування засудженим покарання, зі встановленням іспитового строку та покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Посилання прокурора на те, що незастосування судом першої інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України - не зарахування ОСОБА_6 у строк відбування покарання періоду його попереднього ув`язнення з 25 липня до 07 листопада 2018 року, матиме правове значення у випадку вчинення ОСОБА_6 нового злочину в період іспитового строку, колегія суддів вважає такими, що суперечать змісту ст. 75 КК України, містять припущення щодо імовірного вчинення засудженим нового злочину. При цьому, колегія суддів зазначає, що прокурором не оспорюється висновок суду в частині виду та розміру призначеного покарання, у частині рішення про звільнення від його відбування з випробуванням та у частині строку випробування. Припустившись до суджень про імовірне вчинення обвинуваченим у період іспитового строку нового злочину, прокурор не обґрунтував свої доводи у цій частині, не зазначив на підставі чого дійшов такого висновку, при цьому, не оспорював висновок суду в частині застосування положень ст. 75 КК України, у тому числі й щодо строку іспитового строку.

Посилання на ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України на п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі - Постанови), колегія суддів вважає такими, що не свідчать про незаконність та необґрунтованість постановленого у справі вироку. При цьому, колегія суддів враховує те, що ст. 71 КК України передбачено призначення покарання у випадку вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку. Відповідно до п. 26 вказаної вище Постанови положення ст. 71 КК України застосовуються у випадку вчинення засудженим нового злочину в період іспитового строку.

Відповідно до ст. 72 КК України положення цієї норми матеріального права застосовуються при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків.

Твердження прокурора про імовірне вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нового злочину, колегія суддів вважає упередженою думкою щодо майбутнього дотримання обвинуваченим покладених на нього вироком суду обов`язків, передчасним висловлюванням думки щодо винуватості особи в імовірному вчиненні іншого кримінального правопорушення чи порушенні приписів (зобов`язань) органів пробації, призводить до формування позиції суду що особа може вчинити новий злочин, - суперечить положенням ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини та положенням ст. 62 Конституції України у цій частині.

З урахуванням наведеного, посилання прокурора на п. 2. ч. 4 ст. 374 КПК України, колегія суддів також вважає такими, що не призводять до висновку про обов`язковість зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбування покарання особі, яка звільнена від його відбування з випробуванням.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, й уважає висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання належним чином обґрунтованими та вмотивованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: