Номер провадження: 11-кп/813/416/20
Номер справи місцевого суду: 496/4592/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року в кримінальному провадженні №0000434 від 01.08.2018 року, -

встановив:
оскаржуваним вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Корсунці Комінтернівського району Одеської області, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, працюючий старшим екіпажу в ГО «Федерал», зареєстрований проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Вироком суду обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято під варту в залу суду. Строк відбування покарання рахується з моменту затримання обвинуваченого, тобто з 22.05.2019 року.
Вироком суду задоволено цивільний позов, заявлений в кримінальному провадженні та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 54225,96 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн., а всього 254225,96 грн.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та відносно процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, 31.07.2018 року, о 15 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21144», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись з боку с. Xолодна Балка Біляївського району Одеської області, у напрямку с. Дачне Біляївського району Одеської області, на закругленій ділянці дороги, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не контролюючи в повному обсязі рух транспортного засобу, не дотримуючись необхідного бічного інтервалу до краю проїзної частини, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого допустив занесення та виїзд в подальшому керованого ним автомобіля на зустрічну полосу руху, в результаті чого допустив зіткнення передньою лівою кутовою частиною керованого ним автомобіля з лівою частиною мотоцикла «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку в своїй смузі руху з боку с. Дачне Біляївського району Одеської області в бік автодороги «Одеса - Київ». Внаслідок ДТП водій мотоциклу «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку; перелому кісток носа; закритого осколкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; відкритого осколкового перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків; рвано-розтрощеної рани передньої поверхні лівої гомілки; травматичного шоку 3 ступеню, які згідно п.п. 2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

ДТП сталась внаслідок порушенням водієм автомобіля «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.3. «Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

- п. 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких наводячи аналогічні доводи, посилаються на незаконність вироку в частині призначеного покарання, просять вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.75 КК України, зазначаючи про суворість та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі та докази, які були досліджені районним судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного покарання, яке призначено ОСОБА_8 , апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника вбачається, що вони порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку апеляційного суду, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; конкретні обставини вчинення злочину; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, активно сприяв розкриттю злочину. Одночасно суд врахував наявність обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально.

При цьому, районний суд призначив обвинуваченому покарання майже в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, за якою обвинувачений визнаний винним, що свідчить про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо суворості покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене районним судом покарання, розмір якого достатньо мотивований районним судом, не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджують обвинувачений та його захисник.

На думку апеляційного суду, той факт, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та його позитивні характеристики, є в даній справі вирішальним в питанні призначення покарання в мінімальних межах санкції статті за якою обвинувачений визнаний винним, що в свою чергу свідчить про непереконливість доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного покарання.

Водночас, вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння та наслідки злочину для здоров`я потерпілого, свідчать про співмірність призначеного покарання.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що з дня вчинення злочину до розгляду справи в суді апеляційної інстанції, обвинувачений не вжив жодних дій направлених на відшкодування спричиненої шкоди потерпілому, та не дав апеляційному суду раціонального пояснення невжиттю таких дій протягом тривалого часу, що на думку апеляційного суду може свідчити про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 22.05.2019 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4