Справа № 438/1179/18
Провадження № 1-кп/438/15/2020
В И Р О К
іменем України

17 лютого 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області в режимі відеоконференції між судом та ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000454 від 17 серпня 2018 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Уріж Дрогобицького району Львівської області, який проживав за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, раніш судимого за злочини проти власності, зокрема вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року скасовано звільнення від відбуття покарання та направлено до відбуття покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2019 року зараховано обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 20 травня 2017 року по 26 грудня 2017 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, відповідно ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, 15 серпня 2018 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу з подвір`я будинку АДРЕСА_2 , ворота якого були відчинені навстіж, повторно, таємно викрав бувший у вжитку велосипед марки «Formula Kolt AM2» вартістю 2500 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема надав покази, що не пам`ятає точної дати та години зайшовши через незачинені ворота на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де побачив велосипед біло-чорно-зеленого кольору, у подальшому викрав його, поїхавши на ньому до рідної сестри. Наступного дня зазначений велосипед продав співмешканцю сестри за 500 гривень. Просить суд суворо не карати.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000454 від 17 серпня 2018 року, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи міру покарання відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбаченеч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину.
Суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені злочину хоча і визнано в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину. Поряд з цим, будь-яких дій обвинуваченим вчинено не було.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніш судимого за вчинення злочину проти власності, не перебуває на обліку лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання даних про негативну характеристику немає, неодружений, має неповнолітнього сина, офіційно не працює, має зареєстроване постійне місця проживання, ставлення обвинуваченого до скоєного, зокрема викрадене майно повернене (передано на зберігання) потерпілій, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі та думку сторони захисту про обрання міри покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що обвинувачений, маючи не погашену та не зняту судимість в порядку ст.89 КК України за вчинення умисного злочину проти власності, притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працює і не займається будь-якою суспільно корисною працею, умисний середньої тяжкості злочин вчинено ним з корисливих мотивів, останньому слід призначити покарання у мінімальних межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується з положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року скасовано звільнення від відбуття покарання та направлено до відбуття покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. Крім цього, ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2019 року зараховано обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 20 травня 2017 року по 26 грудня 2017 року у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно судом призначається покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки засуджений після постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження у даному провадженні до обвинуваченого не застосовувалися. Проте, згідно рапорту ст.ДОП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області обвинуваченого ОСОБА_3 було затримано 31 січня 2019 року в порядку виконання вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Уріж Дрогобицького району Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань із врахуванням покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Уріж Дрогобицького району Львівської області остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2017 рокуз 31 січня 2019 року.

Речовий доказ у справі: велосипед марки «Formula Kolt AM2», переданий на зберігання відповідно до розписки потерпілій ОСОБА_7 , залишити останній.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1