Провадження № 11-кп/824/1240/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою тимчасово виконуючого обов`язки прокурора м. Києва ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя Автономної республіки Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
засудженого вироком Бородянського районного суду Київської області від 18.02.2019 за ч.2 ст.121, ч. 1 ст.263, ч.1,2 ст.70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст.121, ч. 1 ст.263, ч.1, 2 ст.70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 153 КК України визнаний невинуватим та виправданий на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення даного злочину.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року вищевказаний вирок Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 змінено у частині обчислення строку відбування покарання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_10 термін попереднього ув`язнення з 18 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили 21 жовтня 2019 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

11 листопада 2019 року захисник ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від27 листопада 2019 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_10 та звільнено умовно-достроково ОСОБА_10 від подальшого відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року на невідбуту частину покарання 3 роки 1 місяць та 4 дні.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_10 станом на день розгляду клопотання відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, згідно наданої характеристики за період відбування зарекомендував себе добре, а тому з урахуванням даних, які містяться в матеріалах особової справи, в довідці про заохочення та стягнення, та беручи до уваги поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, врахувавши позицію адміністрації ДУ «Київський слідчий ізолятор», суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання захисника щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_10 від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, тимчасово виконуючий обов`язки прокурора м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_10 від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року, належним чином не перевірив наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільненняОСОБА_10 , у зв`язку з чим помилково застосував до останнього ст. 81 КК України, яка не підлягала застосуванню.
На переконання апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи.
Зокрема, апелянт зазначає, що згідно характеристики заступника начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» із соціально-виховної та психологічної роботи засуджений ОСОБА_10 , за час перебування в державній установі «Київський слідчий ізолятор» зарекомендував себе посередньо, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав, на заходи соціального характеру реагував посередньо, що жодним чином не може свідчити про те, що ОСОБА_10 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зауважує, що судом першої інстанції не було досліджено інших характеризуючих даних засудженого, окрім характеристики, що фактично свідчить про неповноту судового розгляду.

Крім того, апелянт вказує на те, що згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 537, п.1 ч.2 ст. 539 КПК України, клопотання про вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. При цьому за змістом ст. 86 КВК України покарання у виді позбавлення волі засуджені відбувають в колоніях, і лише у визначених ст. 89, 90 КВК України випадках можуть відбувати призначене покарання або тимчасово залишатися у слідчих ізоляторах, водночас, суд першої інстанції не маючи жодного підтвердження про те, що ОСОБА_10 відбуває призначене покарання в ДУ «Київський слідчий ізолятор», а обмежившись лише даними про його тимчасове утримання в зазначеній установі, помилково визначив територіальну підсудність поданого адвокатомклопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_10 .Внаслідок чого, розглянув зазначене клопотання з порушенням вимог щодо територіальної підсудності, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону і безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, згідно ст. 415 КПК України.
Також прокурор звертає увагу у своїй апеляційній скарзі на те, що під час розгляду клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_10 брав участь прокурор, який не входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 .

На апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки прокурора м. Києва захисник засудженого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисників засудженого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги тимчасово виконуючого обов`язки прокурора м. Києва, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 2, 3 ст. 18 КВК України встановлено, що засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у виправних колоніях, а саме мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього рівня безпеки, максимального рівня безпеки. Слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.
Згідно із ч.1, 2 ст. 89 КВК України осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи тяжкі злочини, може бути за їхньою згодою залишено у слідчому ізоляторі чи направлено у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування.

Залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених.

За положеннями ст. 90 КВК України упорядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Таким чином, зазначеними нормами кримінально-виконавчого законодавства України, встановлено, що засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у колоніях,і лише у вичерпних випадках, передбачених у ст. 89, 90 КВК України слідчі ізолятори можуть виконувати функції виправних колоній у яких засуджені до позбавлення волі, можуть бути залишені в слідчому ізоляторідля роботи з господарського обслуговуванняабо тимчасово залишатися у слідчому ізоляторі.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року ОСОБА_10 засуджений за ч.2 ст.121, ч. 1 ст.263, ч.1, 2 ст.70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 153 КК України визнаний невинуватим та виправданий на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення даного злочину.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року вищевказаний вирок Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 змінено у частині обчислення строку відбування покарання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_10 термін попереднього ув`язнення з 18.05.2016 року по день набрання вироком законної сили 21.10.2019 включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

11 листопада 2019 року захисник ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2019 року.
Згідно п.1 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, зокрема щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Водночас, суд першої інстанції задовольняючи клопотання захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_10 , про умовно-дострокове звільнення останнього, наведених вище вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_10 під час розгляду клопотання про його умовно-дострокове звільненняутримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор», будь-яких даних про те, що ОСОБА_10 відбував покарання у слідчому ізоляторіматеріали провадження не містять, окрім того в судовому засіданні суду першої інстанції засуджений ОСОБА_10 , зазначив, що в слідчому ізоляторі він утримується, а не відбуває покарання, а відтак, з урахуванням того, що клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання розглядається місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, правових підстав для розгляду зазначеного клопотання Шевченківський районний суд м. Києва не мав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року постановлена з порушенням правил підсудності, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону і безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги, щодо участі прокурора при розгляді клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого, який не входив до групи прокурорів у кримінальному провадженні не заслуговують на увагу, так як не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, то колегія суддів, з урахуванням того, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України їх не перевіряє.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки прокурора м. Києва задовольнити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_10 , скасувати.
Призначити новий розгляд клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_10 у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4