Справа № 333/5382/18
Провадження № 1-кп/333/73/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартоювідносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бренка, Луганської області, громадянина України, який не має освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебуває зазначений вище обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 03.12.2019 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 31.01.2020 року. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. Крім цього, останній не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто, не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, тому перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 , заслухавши думку інших учасників процесу, враховуючи дані про особу обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1). Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається із змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р., пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обгрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

З огляду на викладене, суд вважає, що обґрунтованість підозри відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , станом на час розгляду заявленого прокурором клопотання, підтверджується обвинувальним актом, дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами, показаннями обвинуваченого та свідків.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та їх взаємозв`язок з можливими ризиками по справі.
Так, розглянувши доводи прокурора щодо наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_4 не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не працевлаштований, тобто не мають стійких соціальних зв`язків.

З огляду на викладене, прокурором доведено в судовому засіданні встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, суд вважає, що не має ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, вважає їх не достатніми для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

У зв`язку з чим, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 діб задовольняється судом.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжити строком на 60 діб, по 28.03.2020 року включно.
Копію ухвали направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1