ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,потерпілого ОСОБА_6 ,представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не одруженого,офіційно не працюючого, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не одруженого,офіційно не працюючого, мешкає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ,раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

21.02.2017 р.приблизно о 01.00 год. ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів,за попередньою змовою с ОСОБА_5 та особою,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,на автомобілі «Фіат Полонез» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 прибули до огородженої парканом території складських приміщень по вул.Димитрова(О.Поради),52 в м.Запоріжжі,з метою таємно викрасти майно потерпілого ОСОБА_6 ,яке зберігалося у складському приміщенні № 13.
Діючи згідно раніше обумовленого плану, ОСОБА_8 залишився біля вказаного вище автомобіля з метою запобігти тому,щоб дії ОСОБА_5 та особи,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,були помічені іншими особами, ОСОБА_5 знаходився біля паркану,що огороджує територію складських приміщень по вул.Димитрова(О.Поради),52 в м.Запоріжжі, а особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,переліз через паркан на територію складських приміщень,де за допомогою невстановленого предмету зірвав навісний замок вхідних дверей та проник у такий спосіб до зазначеного приміщення,звідки таємно викрав віск бджолиний у мішках загальною вагою 261,7 кг. вартістю 36638 гр.
Викрадений віск у мішках особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,переносив до паркану,де знаходився ОСОБА_5 ,який приймав їх та, у свою чергу, передавав ОСОБА_4 за межі огородженої території складських приміщень.
ОСОБА_8 ,приймаючи мішки з воском від ОСОБА_5 ,переносив їх до автомобіля «Фіат Полонез» р.н. НОМЕР_1 ,де складав у багажник,після чого ОСОБА_5 з місця злочину направився додому, а ОСОБА_8 та особа,відносно якого матеріали виділені в окреме провадження,на вищевказаному автомобілі направились в бік вулиці Садівництва,де були зупинені працівниками поліції.
Діями обвинувачених потерпілому була спричинена матеріальна шкода у розмірі 36638 гривень.
Своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вчинили злочин,передбачений ст.185 ч.3 КК України,а саме:таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене за попередньою змовою групою осіб,поєднане з проникненням у сховище.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро розкаявся у скоєному.

Пояснив,що 21.02.2017 р.його знайомий ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_11 заробити,для чого ОСОБА_8 повинен був на автомобілі батька «Фіат Полонез» під`їхати у вказане ОСОБА_12 місце та перевезти вантаж за винагороду,на що обвинувачений погодився.В цей же день приблизно о 22.00 год.він на автомобілі батька «Фіат Полонез» р.н. НОМЕР_1 під`їхав на вул.О.Поради до паркану ,що огороджує територію,де розташовані складські приміщення,де зустрівся з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .У розмові з ними ОСОБА_8 зрозумів,що останні мають намір перелізти через паркан на територію складів та викрасти зі сховища віск,який належить ПП ОСОБА_6 ,у якого вони певний період часу працювали,та погодився взяти у цьому участь. ОСОБА_10 та ОСОБА_14 перелізли через паркан, ОСОБА_8 очікував біля автомобіля та спостерігав за обстановкою навколо,приблизно через 30 хвилин ОСОБА_10 зателефонував та за його вказівкою ОСОБА_8 під`їхав ближче до паркану,на якому зверху сидів ОСОБА_14 ,він приймав мішки з воском у ОСОБА_15 та через паркан за допомогою мотузки передавав їх ОСОБА_11 ,котрий їх відв`язував від мотузки та відносив у багажник автомобіля.У мішках кількістю 7-8 штук знаходився бджолиний віск шматками загальною вагою приблизно 260 кг.,який вони планували продати та поділити отримані гроші між собою. ОСОБА_14 пішов з місця злочину додому раніше,коли ОСОБА_8 поклав останній мішок з воском у багажник автомобіля,вони з ОСОБА_12 побачили поліцію,намагалися втекти на автомобілі,а коли зрозуміли,що це не вдасться, ОСОБА_10 на ходу вистрибнув з автомобіля і втік, ОСОБА_4 затримали з викраденим майном,яке повернули потерпілому. Фактичних обставин вчинення злочину та доказів,що їх підтверджують,не оспорював,у скоєному розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро розкаявся у скоєному.

Пояснив,що 21.02.2017 р.його знайомий ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_16 заробити,для чого вони домовились зустрітись у нічний час біля паркану,що огороджує територію складів по вул.О.Поради в м.Запоріжжі,куди також на автомобілі «Фіат Полонез» приїхав ОСОБА_8 .Всі вони раніше працювали у ПП ОСОБА_6 ,який на цій території в окремому складі зберігав продукцію бджолярного виробництва,як зрозумів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 запланував викрасти саме це майно.Через паркан ОСОБА_10 переліз на територію складів,пішов до приміщень сховищ на відстань приблизно 100 м.від паркану,у який спосіб та в який саме склад він проник, ОСОБА_14 не бачив,очікуючи на паркані,куди згодом ОСОБА_10 підносив мішки 8-9 штук,прив`язував до них мотузку,за яку ОСОБА_14 підіймав їх та передавав через паркан ОСОБА_11 ,який очікував біля паркану внизу зовні,а потім складав їх у багажник машини. Надалі вони планували продати викрадене та поділити виручені кошти, ОСОБА_14 був згоден заробити будь-яку суму,оскільки мав борги по кредитам. Після того,як він передав всі мішки,пішки пішов додому, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 повинні були поїхати з місця події на автомобілі,за яких обставин їх затримували, ОСОБА_14 невідомо.Фактичних обставин вчинення злочину та доказів,що їх підтверджують,не оспорював,у скоєному розкаявся.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав,що він як підприємець займався у період 2017 р.продукцією бджолярного виробництва,яку зберігав у складських приміщеннях по АДРЕСА_4 .В той час до нього на роботу влаштувався ОСОБА_10 , який також запропонував прийняти на роботу свого знайомого ОСОБА_4 , саме в цей період із складів почала зникати продукція, виникла підозра щодо причетності ОСОБА_15 до крадіжок як нового працівника,до приходу якого подібних ситуацій не виникало. Оскільки крадіжки не припинились та продукція зникала щотижня, потерпілий згодом цих осіб звільнив. Через певний час на роботу до нього влаштувався ОСОБА_14 ,крадіжки продовжувались та мали системний характер,про що потерпілий заявляв у поліцію,а потім вирішив змінити місце зберігання продукції,зокрема ,воску,його перенесли у інше приміщення,яке наступного дня планували обладнати сигналізацією,проте саме у ніч 21.02.2017 р.відбулася крадіжка,за яку затримали обвинувачених. Нове місце зберігання воску ОСОБА_17 міг повідомити тільки ОСОБА_14 ,який про це був достовірно обізнаний,інакше ОСОБА_10 не знайшов би нового сховища.Потерпілого викликали на місце події,де він бачив ОСОБА_4 та його автомобіль,у багажник якого був завантажений викрадений віск,а також бачив віск біля паркану,який очевидно приготували для крадіжки,але не встигли цього зробити. За весь період,протягом якого продовжувались крадіжки,було викрадено більше 1 тони воску,в машині обвинуваченого ОСОБА_4 вилучили приблизно 260 кг.воску,проте ,на думку потерпілого,ті ж самі особи викрадали віск раніше і несуть відповідальність за завдану йому матеріальну шкоду.

Свідок ОСОБА_18 в суді показала,що вона веде бухгалтерську звітність ПП ОСОБА_6 ,їй відомо,що після прийняття ним на роботу ОСОБА_15 та ОСОБА_4 почалися крадіжки меду з бочок та воску,які фіксувались як нестача,тому потерпілий цих осіб звільнив. Наступним на роботу до потерпілого влаштувався ОСОБА_14 ,крадіжки не припинились,після чергової крадіжки воску потерпілий вирішив змінити місце його зберігання у складі,проте на наступний день двері у приміщення складу шляхом злому замка та лутки відчинили та викрали віск,працівники поліції затримали крадіїв,якими виявились обвинувачені,та повернули лише частину воску.

Як встановлено з акту інвентаризації та довідки ПП ОСОБА_6 по факту крадіжки від 21.02.2017 р.воску бджолиного у кількості 261,7 кг.по ціні 140 гр.,розмір завданої шкоди становить 36 638 гр.

Постановою слідчого від 21.02.2017 р.вісім мішків із бджолиним воском і чотири куски бджолиного воску,вилучені 21.02.2017 р.під час огляду місця події по вул.О.Поради 52 в м.Запоріжжі, визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 21.02.2017 р.автомобіль Фіат Полонез р.н. НОМЕР_1 ,вилучений 21.02.2017 р.під час огляду місця події по вул.О.Поради 52 в м.Запоріжжі,в багажному відділені якого знаходились сім мішків з бдожилиним воском,визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_19 та потерпілому ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкту оцінки,яким є віск бдожилиний вагою 261,7 кг.,ринкова вартість станом на 21.02.2017 р.складає 36638 гр.

Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у вчиненні інкримінованого їм злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_21 по ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене за попередньою змовою групою осіб,поєднане з проникненням у сховище.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_20 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий,має постійне місце проживання, одружений,має на утриманні дитину 2014 р.н.,на обліках у лікарняних закладах не перебуває, тяжких наслідків від його дій не настало,шкода відшкодована потерпілому шляхом повернення викраденого майна.

Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 ,суд не встановив.

Обставинами,що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 ,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 ,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий,має постійне місце проживання, на обліках у лікарняних закладах не перебуває, тяжких наслідків від його дій не настало,шкода відшкодована потерпілому шляхом повернення викраденого майна.

Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 ,суд не встановив.

Обставинами,що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 ,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинувачених,їх критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ними протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачені загрози для суспільства не становлять,є суспільно корисними,можливо прогнозувати,що в майбутньому їх поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Всі викладені вище відомості про особу обвинувачених у сукупності із пом`якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.185 ч.3 КК України для застосування ст.75 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинувачених можливо без реального відбування ними покарання,але в умовах контролю за їх поведінкою та виконанням покладених на них обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченими умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинувачених з метою захисту суспільства.

При вирішенні цивільного позову,заявленого потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_20 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5100 гр.і 21 000 гр.,та моральної шкоди у розмірі 100 000 гр.,суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

У відповідності до вимог ст.ст.127,128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_6 обгрунтував тим,що 21.02.2017 р.відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час вчинення крадіжки з проникненням у сховище пошкодили двері у складське приміщення, два навісних замки та клямку, вартість яких потерпілий оцінив у 5100 гр.

Також,за змістом позову,потерпілий виклав свої міркування про те,що обвинувачені причетні до крадіжки належного йому майна,а саме воску бджолиного,у більшому розмірі,ніж зазначено в обвинувальному акті,ним встановлено нестачу на складі цього майна у розмірі 140 кг.вартістю 21000 гр.

В обґрунтування позову про відшкодування моральної шкоди потерпілий зазначив,що внаслідок скоєння злочину особами,які були його робітниками,створений ним бізнес занепав, ділова активність знизилась,наразі потерпілий на межі припинення підприємницької діяльності,через що він зазнав емоційний стрес.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цивільний позов потерпілого не визнали у повному обсязі з тих підстав,що особисто вони під час вчинення крадіжки майна потерпілого не пошкоджували,викрадене було йому повернуто у повному обсязі,тому відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду вони не зобов`язані.

Відповідно до ст.22,1166 ЦК України,особа має право на відшкодування матеріальної шкоди,завданої їй внаслідок порушення її прав,зокрема,витрат,які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки).Обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди покладається на особу,яка її завдала.

В судовому засіданні з показань самого ж потерпілого ОСОБА_6 ,свідка ОСОБА_18 було встановлено,що під час вчинення злочину 21.02.2017 р.цивільні відповідачі заволоділи майном потерпілого вартістю 36680 гр.,яке було повернуто потерпілому у повному обсязі,їх причетність до викрадення іншого майна,крім вказаного в обвинувальному акті,так, як наслідок,обов`язок відшкодувати потерпілому його вартість у розмірі 21000 гр.,під час розгляду справи в суді нічим об`єктивно та неспростовно не підтверджена.

Не оспорювались при розгляді справи ніким з учасників процесу фактичні обставини справи про те,що проникнення у сховище,звідки було викрадено майно потерпілого,відбулося шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей,проте щодо пошкодження самих дверей у складське приміщення,двох замків вхідних дверей та клямки,у матеріалах справи немає жодних фактичних даних,так само не доведено потерпілим вартість цього пошкодженого майна,яку можливо було б перевірити в умовах змагального процесу,тому підстав для задоволення позову в цій частині судом не встановлено.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 обгрунтував з посиланням на те,що в результаті протиправних дій обвинувачених він пережив моральні страждання через нервовий струс, якого зазнав у зв`язку з крадіжкою майна значної вартості, вчиненої його ж працівниками,що мало наслідком зменшення ділової активності,занепад організованого ним бізнесу,негативні зміни у стані здоров`я у виді розладу сну,пригніченого емоційного стану.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини,на які посилається позивач в обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди ,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що ОСОБА_6 внаслідок вчинення злочину завдана моральна шкода,яка полягає у перенесених нервовому струсі та емоційних переживаннях через завдання збитків.

ОСОБА_6 очевидно зазнав зміну у звичному способі життя під час продовження збиткової підприємницької діяльності, був змушений тривалий час відстоювати свої права,водночас,обвинувачені не вживали дієвих заходів для зменшення немайнових втрат потерпілого.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з вчиненням злочину проти його власності,розмір її відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити,оскільки в інший не грошовий спосіб негативні наслідки у немайновій сфері потерпілому компенсувати нереально.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяних потерпілому немайнових втрат , відсутність тяжких наслідків,суд вважає,що заявлений потерпілим розмір відшкодування моральної шкоди 100 000 гр.явно не відповідає обставинам справи та визначає відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 10000 гр.,по 5000 гр.з кожного відповідача,що є достатнім для компенсації немайнових втрат.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.02.2017 р.був накладений арешт на автомобіль марки «Polones» моделі Caro 1.6GLI р.н. НОМЕР_1 1994 року випуску номер кузова НОМЕР_2 ,який є власністю ОСОБА_19 та був переданий йому на відповідальне зберігання.

Оскільки потреби в подальшому забезпеченні кримінального провадження немає,арешт підлягає скасуванню.

До обвинувачених запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України,обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місця роботи,не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України,обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місця роботи,не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-віск бдожилиний у мішках,переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 ,залишити йому як власнику;
-2 фрагменти низу взуття,рукавиці резинові,передані на зберігання до камери схову речових доказів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області по квитанціям № 604 від 31.05.2017 р.та № 603 від 31.05.2017 р.-знищити.

Арешт на автомобіль марки «Polones» моделі Caro 1.6GLI р.н. НОМЕР_1 1994 року випуску номер кузова НОМЕР_2 ,який є власністю ОСОБА_19 ,накладений ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.02.2017 р.-скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 5000(п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 5000(п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1