Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 22:00 год. по 06:00 год. з покладанням обов`язків, а саме:

-носити електронний засіб контролю;

-прибувати до слідчих Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, прокурорів Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури, Острозького районного суду Рівненської області за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

-утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Визначено строк дії ухвали до 16 лютого 2020 року.

Вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку захисником ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Острозькому районному суді перебуває кримінальне провадження №0000210 від 17 грудня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що суддя Острозького районного суду ОСОБА_17 приймала участь на стадії досудового розслідування у даному кримінальному провадженні під час розгляду відводу слідчому судді цього ж суду ОСОБА_18 . Наголошує на тому, що має місце порушення норм матеріального та процесуального права в частині повторної участі судді ОСОБА_17 в кримінальному провадженні та прийнятті останньою судового рішення. Прокурор не навів наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, вплинути на свідків чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню. Звертає увагу суду, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, на утриманні в нього перебуває дочка 2015 року народження, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як вбачається із матеріалів провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, слідчий суддя оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, на утриманні в нього перебуває дочка 2015 року народження, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в певний період, який на думку колегії суддів, буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_19 вказали, як підставу відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, наявність потреби в проходженні лікування обвинуваченим ОСОБА_6 .

Разом з тим, стороною захисту та ОСОБА_6 не наведено переконливих відомостей про те, що обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в період в період часу з 22 год. по 06 год. якимсь чином перешкоджає лікуванню обвинуваченого.

Крім того, є не обґрунтованими доводи про те, що має місце порушення норм матеріального та процесуального права в частині повторної участі судді ОСОБА_17 в кримінальному провадженні та прийнятті останньою судового рішення.

Так, статтею 76 КПК України встановлені випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні, а саме:
1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду відводу слідчому судді ОСОБА_18 , суддя ОСОБА_17 не розглядала кримінальне провадження по суті, не досліджувала фактичні обставини та не давала оцінку наявним у провадженні доказам, а лише вирішувала питання про наявність або відсутність підстав для відводу судді ОСОБА_18 .
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 -без задоволення

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3