Справа № 991/4171/20
Провадження1-кс/991/4293/20
У Х В А Л А

27 травня 2020 року м.Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП),

ВСТАНОВИЛА

26 травня 2020 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 (скаржник), що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб САП, що полягає у ненаданні відповіді на клопотання, подане 13.05.2020 року.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_3 та йому самому як захиснику ОСОБА_3 стало відомо із засобів масової інформації, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, номер та інші реквізити якого скаржнику невідомі. У цьому кримінальному провадженні здійснювались процесуальні дії в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, під час яких було вилучено документацію, що стосується виплати надбавок працівникам приймальної керівника Головного управління за період перебування на вказаній посаді ОСОБА_3 . В подальшому, з відповіді на адвокатський запит, надісланого 12.05.2020 року до Головного управління, скаржник дізнався про факт вилучення у травні 2020 року детективами структурного підрозділу Національного антикорупційного бюро в цьому управління документації, що стосується нарахування виплат та надбавок співробітникам цього правоохоронного органу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Також, скаржник наводить відомості, що вказують на те, що ці особи працювали у Головному управлінні в один і той ж період, що й ОСОБА_3 . Скаржник вважає, що це вказує на те, що Національне антикорупційне бюро України проводить слідчі і процесуальні дії, що обмежують права та законні інтереси ОСОБА_3 .

Тому, 13.05.2020 року скаржник надіслав клопотання про проведення ряду слідчих і процесуальних дій до САП. Зокрема, він просив повідомити йому реквізити кримінального провадження (якщо таке здійснюється) та просив допитати ОСОБА_3 та посадових осіб Головного управління. Станом на момент подання скарги, він не отримав відповіді щодо цього від САП. Скаржник вважає це бездіяльністю САП.

Скаржник просить задовольнити скаргу та зобов`язати уповноважених осіб САП, які входять до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні, про яке йде мова, розглянути його клопотання № 150-к.19 від 13.05.2020 року в порядку, визначеному ч. 3 ст. 93, ч. 3 ст. 110, ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідча суддя розглянула матеріали скарги та дослідила доводи скаржника.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України), параграфом 1, ст. 303-308 КПК України.

Слідча суддя повинна встановити, чи скарга відповідає вимогам процесуального закону. Для цього необхідно встановити, чи 1) скарга була подана особою, що має право подавати скаргу, 2) скарга підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді (підсудна цьому суду), 3) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, а також 4) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, прокурора, яка підлягає оскарженню (тобто, належить до зазначених у ч. 1 ст. 303 КПК України).

Чи скарга була подана особою, що має право подавати скаргу

Оскільки скарга подається на бездіяльність слідчого, прокурора суд повинен для розгляду цього питання встановити не тільки факт бездіяльності слідчого, прокурора, а також якої процесуальної дії така скарга стосується (тобто, стосовно чого слідчий або прокурор не вчинив дій, які він був зобов`язаний вчинити відповідно до процесуального закону). Це необхідно для, зокрема, визначення підстав для задоволення скарги, або ж повернення скарги чи відмови у відкритті провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, володілець тимчасово вилученого майна може оскаржити на досудовому провадженні бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у, зокрема, нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених КПК України, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. (стаття 220 КПК України)

Скаржник заявляє у скарзі, що він надіслав 13.05.2020 року поштою клопотання про проведення ряду слідчих та процесуальних дій № 150-к.19. Станом на момент звернення зі скаргою, клопотання не було розглянуте, отже, прокурор не вчинив процесуального реагування на нього. Скаржник переконаний, що його процесуальний статус захисник особи, щодо якої фактично здійснюється кримінальне провадження, який було набуто без повідомлення про підозру, оскільки його права та законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування. Скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо цього питання.

Дійсно, особа може набути статусу особи, щодо якої здійснюється кримінальне обвинувачення, і без формальних процесуальних дій таких як вручення повідомлення про підозру, пред`явлення обвинувачення (обвинувальний акт). Поняття «кримінальне обвинувачення» (або «обвинувачення») має автономне значення, яке є незалежним від категоризації у національній системі законодавства (серед інших, Рішення Великої Палати у справі Blokhin проти Росії від 23 березня 2016 року, заява № 47152/06, параграф 179). При цьому, особа набуває процесуального статусу особи, проти якої висунуто «кримінальне обвинувачення» у двох випадках: 1) з моменту, коли особа офіційно повідомлена компетентним органом про наявність обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і 2) з моменту, коли ситуація [особи] значно змінилася під впливом дій компетентних органів (тест, встановлений Рішенням у справі Deweer проти Бельгії від 27 лютого 1980 року, заява № 6903/75, параграф 46, пізніше закріплений у, наприклад, Рішенні Великої Палати у справі Ibrahim та інші проти Сполученого Королівства від 13 вересня 2016 року, заяви № 50541/08, 50571/08, 50573/08 та 40351/09, параграф 73). ЄСПЛ зазначив, що особа яка, зокрема, була допитана стосовно своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, може визнаватися такою, проти якої є «кримінальне обвинувачення». Отже, особа може отримати процесуальні права «обвинуваченої» особи і у випадку, якщо повідомлення про підозру не було.

Необхідно звернути увагу на те, що хоча у скаржника є підстави вважати, що кримінальне провадження здійснюється щодо його клієнта, повідомлення про підозру станом на зараз не було вручене; а ситуація особи не змінилася під впливом дій компетентних органів, оскільки до клієнта не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, він не брав участь у жодній слідчій (розшуковій) дії. Позиція адвоката відхиляється через те, що поточний етап кримінального провадження не демонструє того, що статус клієнта скаржника досягає рівня «обвинуваченої» особи, тобто особи, що має процесуальні права, зокрема, для звернення з клопотанням у порядку статті 220 КПК України. Відповідно, у цьому випадку уповноважена особа САП не має обов`язку здійснювати процесуальне реагування на клопотання особи, що не набула відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Ця позиція узгоджується з принципом верховенства права (в контексті дослідження матеріально-правового аспекту обвинувачення, а не формального, передбаченого національним законодавством) та законності, оскільки здійснення кримінального провадження має здійснюватися з дотриманням принципів неупередженості, безсторонності, а також незалежності та самостійності прокурора, до дискреції якого, зокрема, належить визначення підслідності у кримінальному провадженні з урахуванням КПК України. На етапі відкриття провадження та оцінки підстав для розгляду скарги у Вищому антикорупційному суді, не вирішується питання законності та обґрунтованості рішення, дії чи бездіяльності прокурора, слідчого (детектива).

Оскільки у скаржника відсутній належний процесуальний статус, що дозволяє йому звернутися зі скаргою у порядку статті 303 КПК України, слідча суддя приходить до висновку, що скарга подана неналежним суб`єктом. Скарга повертається, якщо, зокрема, скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу (п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України). Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що ця скарга не може бути розглянута слідчою суддею Вищого антикорупційного суду по суті.

Відповідність скарги іншим вимогам процесуального закону не перевіряється, оскільки скарга підлягає поверненню через подання її неналежним суб`єктом.

Керуючись ст. ст. 33-1, 220, 303, 304, 309 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Повернути скаргу адвоката ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб САП, що полягає у ненаданні відповіді на клопотання № 150-к.19 від 13.05.2020 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідча суддя ОСОБА_1