ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/6781/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/803/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянськ Запорізької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 80 годин громадських робіт.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

1 серпня 2019 року об 11 год. 45 хв. ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні торгівельного залу гіпермаркету «Велмарт», розташованого в приміщенні ТЦ «Екватор» за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Східний, буд. 13/73, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу зі стелажу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає взяв майно, що належить ТОВ «Фудком», а саме: зовнішній акумулятор вартістю 499 грн. 99 коп. та сховав його під майку надіту на ньому. Після цього, ОСОБА_8 , залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд чим, завдав ТОВ «Фудком» матеріальну шкоду на суму 499 грн. 99 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_8 , вважає призначене йому покарання несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 давав показання, приймав активну участь в розслідування, надавав пояснення, приймав участь у слідчих експериментах, розкаявся, публічно вибачився перед потерпілим, зробив висновки, більше не буде скоювати злочини, відшкодує заподіяну шкоду, активне веде перемовини з потерпілим.

Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений у порядку, встановленому законом, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги не звернувся.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та прокурор не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутністю ОСОБА_8 , з огляду на що у відповідності до ст. 405 КПК України колегія суддів вважає, що неприбуття обвинуваченого до судового засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду апеляційної скарги його захисника по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечувала проти її задоволення, вважав, що суд призначив покарання у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи, що обвинувачений не працевлаштований, іншого легального джерела доходів не має, шкоду, завдану злочином не відшкодував, з огляду на що підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання з громадських робіт на штраф відсутні, крім того заперечував проти застосування ст. 69 КК України, оскільки сукупність обставин, визначених вказаним законом, в даному провадженні відсутня, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), та які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с. 38), за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 40), на обліку у нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 39, 41).

Також суд першої інстанції врахував, що за висновком органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а ризик вчинення повторного злочину є середнім (а.с. 24-25).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у вигляді 80 громадських робіт, і підстави для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Також відсутні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, проживає за рахунок випадкових заробітків, що в свою чергу і стало причиною вчинення корисливого злочину.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_9 було призначене покарання в майже мінімальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/6781/19