Провадження № 1-кс/761/8099/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні за №003553 від 22.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

05.05.2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні за №003553 від 22.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме: мобільний телефон марки Iphone +7, сім-карткою НОМЕР_1 , імеі -595523, вилучений 29.04.2020 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Нагірна, 15..
Встановлено, що в провадженні слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №003553 від 22.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.04.2020 року під час проведення огляду місця події у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон марки Iphone +7, сім-карткою НОМЕР_1 , імеі НОМЕР_2 , який імовірно містить листування з вимогами передачі грошових коштів, оскільки на місці події ОСОБА_4 не надав можливості оглянути мобільний телефон.

29.04.2020 року постановою слідчого вказаний мобільний телефон марки Iphone +7, сім-карткою НОМЕР_1 , імеі -595523 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №003553 від 22.04.2020 року.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити, вказав, що мобільний телефон вилучений в ході огляду місця події, вказаний мобільний телефон містить листування з приводу вимагання майна, на даний час необхідно призначити експерта, при цьому доступ до мобільного телефону власником не наданий.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував з приводу задоволення клопотання, вказав, що доводи в клопотанні слідчого про відповідність мобільного телефону ознакам речового доказу ґрунтуються на припущеннях. ОСОБА_4 під час огляду місця події добровільно надав мобільний телефон для огляду слідчому. Зазначив, що мобільний телефон вилучений з порушенням вимог КПК України, копію протоколу про вилучення мобільного телефону не було надано ОСОБА_4 . Крім того, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подане слідчим, а не прокурором в порушення вимого ч.2 ст. 64-2 КПК України. Також вказав, що слідчим порушено строк звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту відповідність вилученого автомобіля критеріям, визначеним ст. 98 КПК України щодо речових доказів, який вважають, містить на собі сліди злочину, та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як убачається з матеріалів клопотання, витягу з ЄРДР, кримінальне провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Згідно абзацу 1 ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Як убачається з матеріалів клопотання огляд без ухвали слідчого судді проведено 29.04.2020 року. Згідно поштового відправлення клопотання про арешт майна подане до суду на наступний день 30.04.2020 року, тобто з дотриманням вимог ст. 171 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Проте з клопотанням про арешт майна третьої особи, яка допитувалась як свідок, звернувся до суду не прокурор, а слідчий, в порушення ч.2 ст. 64-2 КПК України.
Слідчий в клопотанні пов`язує необхідність накладення арешту на вилучений мобільний телефон з метою збереження речових доказів, вказав, що ОСОБА_4 не надав можливості оглянути мобільний телефон під час проведення слідчої дії. Проте такі доводи спростовуються протоколом огляду, згідно якого зафіксоване добровільне надання ОСОБА_4 мобільного телефону слідчому. При цьому клопотання подане слідчим з порушенням ч.2 ст. 64-2 КПК України.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні за №003553 від 22.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1