Справа 357/198/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1478/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Київської області на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000005 від 16.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України, повернуто прокурору.
Дане рішення суддя місцевого суду мотивувала тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки викладена у ньому правова кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає диспозиції ст. 212 КК України. Крім того, до обвинувального акта не додано розписку ОСОБА_8 про отримання останнім копії обвинувального акта, копії цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування та в порушення вимог абз. 2 ч. 4 ст. 291 КПК України до початку судового розгляду, додано довідку по кримінальному провадженню № 0000005 від 16.05.2018. Вказані обставини, на думку місцевого суду, перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору вийшов за межі питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні. На думку апелянта, поданий обвинувальний акт відповідав вимогам ст.291 КПК України, у тому числі і п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки містив фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення. Окрім цього апелянт звернув увагу на те, що з метою дотримання вимог п.3 ч. 4 ст. 291 КПК України прокурором відповідно до вимог ст. 135 КПК України здійснено вручення копії обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування начальнику дільниці житлово-експлуатаційної організації для передачі ОСОБА_8 , а також направлено зазначені документи цінним листом на адресу проживання ОСОБА_8 . Наведені обставини, на думку апелянта, вказують на те, що додані документи до обвинувального акту підтверджують факт вручення копії обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 2 ст. 135 КПК України. Разом з тим, вказав на безпідставність висновків суду першої інстанції в частині надання інших документів до початку судового розгляду. Зазначив, що довідка щодо ідентифікації ОСОБА_10 у обвинувальному акті, як Особи 1 є невід`ємною частиною обвинувального акту, а її долучення не порушує вимоги ст. 291 КПК України. Також указав, що висновки суду в частині невірного зазначення в обвинувальному акті правової кваліфікації не відповідають матеріалам провадження та вимогам КПК України, оскільки на момент повідомлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про підозру та завершення досудового розслідування розмір шкоди підпадав під кваліфікацію за ч.3 ст. 212 КК України. Просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 вказала на необґрунтованість її доводів. Вважала необґрунтованими твердження прокурора про дотримання вимог п.3 ч.4 ст.291 КПК України щодо належного вручення ОСОБА_8 обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування шляхом вручення начальнику дільниці житлово-експлуатаційної організації для передачі ОСОБА_8 . Звернула увагу на відсутність у будинку за місцем проживання ОСОБА_8 житлово-експлуатаційної організації як організаційно правової форми управління. Вважала необґрунтованим і посилання прокурора на неможливість передбачення прийняття Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» від 29.08.2019 року, як на підставу для скасування ухвали судді. На переконання захисника, контроль за змінами кримінального та кримінального процесуального законодавства України віднесене до прямих обов`язків прокурора. Інші доводи апеляційної скарги, на думку захисника були обґрунтовано розв`язані судом першої інстанції. Висновок суду в частині невідповідності обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України щодо його форми та змісту вважала законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу прокурора вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.
За змістом п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право ухвалити рішення про повернення обвинувального акта прокурору у випадку коли він не відповідає вимогам КПК України. Вимоги до обвинувального акта викладені у ст. 291 КПК України. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що додатки до обвинувального акта, необхідність надання яких передбачена ч.4 ст. 291 КПК України є невід`ємною складовою обвинувального акта. У зв`язку із цим, при перевірці дотримання стороною обвинувачення положень закону, які регламентують вимоги до обвинувального акта суд першої інстанції повинен перевірити наявність додатків, указаних у ч.4 ст. 291 КПК України. При цьому, на думку колегії суддів, зазначена перевірка повинна носити не формальний, а реальний характер, тобто суд повинен у межах наявних у нього даних перевірити факт виконання стороною обвинувачення тих дій, підтвердженням яких є документи, зазначені у ч.4 ст. 291 КПК України. Не проведення такої перевірки може призвести до наслідків, за наявності яких в подальшому суд повинен буде виконувати не властиві йому функції (вручати копії обвинувального акту, копії цивільного позову), або які будуть перешкодою для подальшого провадження (відсутність реєстру матеріалів досудового розслідування чи довідки про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження). Наведене указує на те, що не надання документів, передбачених ч.4 ст. 291 КПК України, чи надання таких документів, які не підтверджують факт вчинення процесуальних дій, що підтверджуються цими документами, є перешкодою для призначення судового розгляду і є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування. Між тим до обвинувального акта не долучено розписки ОСОБА_8 про отримання ним копії обвинувального акта, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування. Судом першої інстанції встановлено те, що обвинувальний акт, цивільний позов та реєстр матеріалів досудового розслідування не були вручені обвинуваченому ОСОБА_8 . Вручення копій цих документів начальнику дільниці житлово-експлуатаційної організації для передачі ОСОБА_8 , а також направлення цих документів цінним листом на адресу проживання ОСОБА_8 не указує на факт вручення їх ОСОБА_8 , який повинен підтверджуватися відповідною розпискою. Наведене указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам закону. За наявності цих обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, належним чином мотивувавши своє рішення.
Доводи як апеляційної скарги, так і пояснень прокурорів про те, що відсутність розписки підозрюваного про вручення копії обвинувального акта не може бути підставою для його повернення не ґрунтуються на вимогах закону. Так, підставою для повернення обвинувального акта із стадії підготовчого судового засідання є його невідповідність вимогам КПК України. Вимоги до обвинувального акту визначені у ст. 291 КПК України. Наведене указує на те, що недотримання будь-яких вимог цієї норми закону є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, в тому числі і тих, які стосуються реєстру матеріалів досудового розслідування, як невід`ємної частини обвинувального акту. Суд звертає увагу на те, що частиною другою ст. 291 КПК України передбачений перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт. Поняття «невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України» за своїм поняттям є ширшим від поняття «переліку відомостей, які повинен містити обвинувальний акт». У зв`язку із цим посилання прокурора на те, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору лише у тому випадку, коли у ньому не містяться будь-які із відомостей, що передбачені ч.2 ст. 291 КПК України не ґрунтуються на вимогах закону і не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано те, що формулювання обвинувачення, яке викладене у обвинувальному акті не узгоджується як із правовою кваліфікацією дій обвинувачених, так і з положеннями закону України про кримінальну відповідальність в частині визначення розміру коштів, які не надійшли до бюджету. Висновки суду першої інстанції у цій частині є належним чином мотивованими і обґрунтованими.
За наявності зазначених недоліків суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що висунуте обвинувачення є не конкретним. Сукупність указаних порушень закону указує на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у зв`язку із чим суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акту, належним чином це рішення мотивувавши.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі компетенції, наданої йому при проведенні підготовчого судового засідання є не обґрунтованими.
Так, суд у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України повинен з`ясувати те, чи сформульоване у обвинувальному акті обвинувачення. Аналіз положень п.13 ч.1 ст.3, ст. 20, ст.91 та п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального закону і яке не містить у собі суперечностей вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього. Зазначені положення закону перебувають у відповідності із практикою Європейського суду із прав людини, який неодноразово у рішеннях наголошував на необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, щодо якої порушено кримінальну справу, а також на те, що надання повної та детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення повинно розглядатися у контексті наявності у обвинуваченого права підготуватися до свого захисту (рішення у справах Абрамян проти Російської Федерації, Пелісьє та Сассі проти Франції, Даллос проти Угорщини та інші).
За наявності наведених вище порушень закону встановлених судом першої інстанції у ході підготовчого судового засідання колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачення, яке викладене у обвинувальному акті фактично не було сформульоване. У зв`язку із викладеним таким, яке ґрунтується на вимогах закону є рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта, що в свою чергу указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000005 від 16.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000005 від 16.05.2018 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4