Справа №591/8094/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/116/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 591/8094/19 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.02.2020 щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна, оскільки незважаючи на наявність діючого припису, на об`єкті по вул. Воскресенській, 12/1 у м. Суми систематично ведуться будівельні роботи. При цьому є обґрунтовані підстави вважати, що посадові особи ТОВ «Адамант-Суми» можуть бути причетними до вчинення злочину.

19.12.2019 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором прокуратури Сумської області, звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обгрунтував тим, що у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК здійснюється досудове розслідування за фактом проведення самовільних, всупереч установленому законом порядку дій, пов`язаних із земельним роботами по вул. Воскресенській, 12/1 у м. Суми, правомірність яких оспорюється, а також складання та видачі у 2012 р. начальником інспекції ДАБК в Сумській області ОСОБА_10 завідомо неправдивого офіційного документа щодо надання дозволу на проведення будівельних робіт за вказаною адресою. 18.02.2017 і 20.12.2017 до ЄРДР внесені відомості про вчинення злочинів, передбачених ст. 356 і ч. 1 ст. 366 КК.

Зважаючи на те, що об`єкт незавершеного будівництва по вул. Воскресенській, 12/1 у м. Суми є речовим доказом, тому слідчий просив накласти арешт на цей об`єкт з метою його збереження, а також заборонити вчиняти з ним будь-які дії.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.02.2020 у задоволенні клопотання слідчого відмовлено, оскільки з моменту внесення відомостей про злочини до ЄРДР жодній особі про підозру не повідомлено, накладення арешту не сприятиме об`єктивному досудовому розслідуванню, а порушуватиме право власності, факт здійснення будівельних робіт не доведений, як і те, що об`єкт незавершеного будівництва відповідає критеріям речових доказів і стосується предмета розслідування, а також, що завдана шкода.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а ч. 3 цієї статті регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно п. 1-3, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою злочину (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3-4 ч. 2 ст. 170 КПК); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, умотивувавши своє рішення належним чином, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам кримінального процесуального закону.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог ст. 170-173 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування щодо проведення самовільних, всупереч установленому законом порядку дій, пов`язаних із земельним роботами по АДРЕСА_1 , правомірність яких оспорюється, а також складання та видачі у 2012 р. начальником інспекції ДАБК в Сумській області ОСОБА_10 завідомо неправдивого офіційного документа щодо надання дозволу на проведення будівельних робіт за вказаною адресою, за фактами чого 18.02.2017 і 20.12.2017 до ЄРДР внесені відомості за ст. 356 і ч. 1 ст. 366 КК.

Однак матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили як про наявність правової підстави для арешту майна, так і про існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочинів, а обмеження права володіння цим майном є пропорційним цілям досудового розслідування, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 170 КПК.

Не доведено і наявності будь-яких ризиків можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, на яке слідчий просить накласти арешт, ураховуючи його фізичні властивості (об`єкт незавершеного будівництва готовністю 4 %), а також завдання значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 356 КПК. При цьому підлягає врахуванню та обставина, що попри тривалий час розслідування кримінального провадження, жодній особі про підозру не повідомлено, оскільки незважаючи на те, що це не є перешкодою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, але в той же час має суттєве значення та повинно враховуватися з іншими обставинами у своїй сукупності.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, хоча формально КПК і дає підстави для втручання у право володіння майном, однак відсутні достатні підстави для такого втручання у спосіб, що суттєво обмежує права власника цього майна, а тому таке втручання не може бути виправданим, так як воно хоча і здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», але за відсутності об`єктивної необхідності в цьому.

У випадку накладення арешту на майно у спосіб, зазначений в клопотанні слідчого, втручання у право власності буде здійснене без дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами власника майна, який так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт її майна, цілком можливо, а пропоновані слідчим обмеження стосовно майна є занадто надмірними і більшими, ніж це необхідно для реалізації поставленої мети, тому це рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, внаслідок чого підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 11.02.2020 щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4