ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/295/20 Справа № 183/6035/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002500 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, судимого: 01.03.2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 2 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:
- за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 15 років;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік;
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 15 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання у виді позбавлення волі строком 15 років, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 16 років.
Строк покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання - з 10.08.2017 року.
Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення - з 10.08.2017 року по 31.10.2019 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог закону.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз: № 35/5.2/478 від 24.10.2017 року в сумі 1237 гривень, та № 35/5.2/331 від 11.08.2017 року в сумі 593 гривні 22 копійки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у сумі 17 657 гривень 85 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 гривень задоволно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 17 657 гривень 85 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
Цивільний позов законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої її неповнолітньому синові задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
В задоволені іншої частини позовних вимог законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 відмовлено.
Цим вироком умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом присяжних кваліфіковано за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України за ознаками умисного вбивства вчиненого способом, небезпечним для життя багатьох осіб; за ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, Навесні 2016 року ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, придбав у особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, запал типу «УЗРГМ» промислового виготовлення, призначений для приведення в дію споряджених корпусів гранат «РГД-5» та «Ф-1», а також ручну оборонну гранату «Ф-1», які відносяться до категорії бойових припасів.
Після цього ОСОБА_7 , розуміючи, що запал типу «УЗРГМ» та ручна оборонна граната «Ф-1» є бойовими припасами, діючи умисно, переніс вказані бойові припаси до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу.
Таким чином ОСОБА_7 умисно придбав, переніс та зберігав на території вказаного домоволодіння без передбаченого законом дозволу бойові припаси.
09 серпня 2017 року приблизно о 20.30 годині ОСОБА_7 прийшов до магазину «Продукти», розташованого на перехресті пров. Толстого та вул. Заводської м. Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив раніше знайомого ОСОБА_13 , з яким у ОСОБА_7 впродовж тривалого часу склались особисті неприязні стосунки. У вказаний час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 за допомогою бойового припасу ручної оборонної гранати «Ф-1», яку останній зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_7 попрямував додому, де, готуючись до злочину, взяв ручну оборонну гранату «Ф-1» та повернувся до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
09 серпня 2017 року приблизно о 21.00 годині ОСОБА_7 , наблизившись на відстань приблизно 5-6 метрів від столу біля магазину «Продукти», за яким сиділи на лавочці ОСОБА_13 з одного боку, та неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_10 та ОСОБА_14 - з іншого боку, діючи умисно, розуміючи, що вчиняє особливо тяжкий злочин способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дістав ручну оборонну гранату «Ф-1», привів її у бойову готовність, витягнувши кільце запалу та відпустивши скобу, кинув гранату у напрямку столу з боку, де сидів ОСОБА_13 , після чого пролунав вибух, та ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину. Внаслідок вибуху ОСОБА_13 від отриманих ушкоджень загинув на місці, неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження.
Своїми умисними противоправними діями ОСОБА_7 заподіяв смерть ОСОБА_13 , яка настала внаслідок вибухової травми, що супроводжувалася проникаючими вогнепальними осколковим пораненням голови з дірчастим, у виді дефекту, переломом луски потиличної кістки зліва та руйнуванням і забоєм лівої півкулі мозку, а також розповсюдженими під оболонками головного мозку. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких, несумісних з життям.
Крім того, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді сліпих непроникаючих осколкових поранень обох гомілок, обох колінних суглобів, лівої кисті, що у своїй сукупності та за своїм характером відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше ніж 21 доба; а також неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тілесні ушкодження у виді сліпих непроникаючих осколкових поранень м`яких тканин в області грудної клітини, на лівому плечі, лівому передпліччі, 4-му пальці лівої кисті, на стегнах, правій гомілці, в області колінних суглобів, які у своїй сукупності та за своїм характером відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше ніж 21 доба.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження.
В обґрунтування обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є незаконним, справа щодо нього сфальсифікованою, адже до інкримінованого злочину він не має ніякого відношення, оскільки він його не вчиняв, а всі покази ним були надані після побиття працівниками поліції, при цьому всі клопотання про витребування доказів щодо факту побиття були проігноровані судом першої інстанції.
Вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ніякого конфлікту з загиблим не було.
Крім того, проведений в будинку обвинуваченого обшук також вважає незаконним, оскільки саму ухвалу на обшук було надано лише на наступний день, а сам обшук проводили за його відсутності та відсутності адвоката. Знайдену в ході обшуку стару гвинтівку, не ховав, адже її можна використовувати лише як палицю, а запал гранати був підкинутий працівниками поліції, оскільки на запалі гранати не має жодних слідів.
Не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи підтверджується також і показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 .
Обвинувачений ОСОБА_7 звертає увагу суду, що в ході судового слідства він фактично був позбавлений правового захисту, оскільки адвокат ОСОБА_18 формально віднеслась до своїх обов`язків, не ознайомилась з матеріалами справи, а також не надала до суду клопотання останнього.
Також обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що протокол слідчого експерименту не доводить його вину, а навпаки, адже враховуючи його інвалідність привести гранату в бойовий стан лівою рукою, так щоб вона не вибухнула у руці неможливо.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у ній.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 20, 22 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий чи засуджений має право на захист і кожному гарантується право на справедливий розгляд справи та вирішення справи у розумні строки незалежним та неупередженим судом.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проте, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог процесуального закону при розгляді зазначеного провадження, з огляду на наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, крім інших доводів, вказує на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. А саме, зазначає, що судом першої інстанції належно не проведена перевірка за його заявами щодо неправомірних дій працівників поліції внаслідок чого останній під психічним та фізичним впливом надав зізнавальні показання.
Так, 14 лютого 2019 року судом першої інстанції були отримані заяви обвинуваченого ОСОБА_7 від 12 лютого 2019 року, які надійшли з ДУВП №4, в яких обвинувачений фактично вказував на неправомірні дії працівників поліції, звертав увагу суду на його побиття, катування та погрози з боку працівників поліції, просив відкрити кримінальне провадження за даним фактом(а.с. 175-178, т.3).
Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції від 29.10.2019 року, ОСОБА_7 також зазначав про погрози на його адресу з боку працівників поліції щодо взяття на себе вини за інкримінований йому злочин(а.с. 78-80, т. 5).
Незважаючи на вищевказане, суд першої інстанції формально зазначив у вироку, що посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що під час досудового розслідування працівники поліції його били, застосовували до нього фізичне та моральне насильство, погрожували вбивством, не знайшли свого підтвердження при розгляді кримінального провадження, оскільки на підтвердження зазначеного, суду не надано будь-яких фактичних доказів.
Таким чином, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи та письмові заяви обвинуваченого про застосування щодо нього незаконних методів ведення досудового розслідування та за відсутності проведення належної перевірки таких доводів шляхом офіційного розслідування, зазначив про їх безпідставність.
Такий підхід у контексті положень статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини є неприпустимим.
Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.
Згідно з практикою Європейського суду допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.
Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що не було дотримано судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .
Апеляційний суд вважає, що вказані порушення, допущені судом першої інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, належним чином виконати всі вимоги КПК України та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду зазначає, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, вирішувати питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Проте, під час нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції слід ретельно, з дотриманням положень КПК України, перевірити усі інші доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого та прийняти рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне вирішити питання про продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
Дотримуючись вимог ч.1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України, апеляційний суд вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, є раніше судимим, свідки та потерпілі мають бути допитані безпосередньо в суді першої інстанції в ході нового судового розгляду, а тому продовжують існувати ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу можливість переховування від суду, вплив на свідків та потерпілих, або вчинення ним нових злочинів.
Всі зазначені обставини свідчать про наявність перелічених вище ризиків і вказують про неможливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 50 днів, до 09 квітня 2020 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4