КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 31 424 грн. 53 коп. матеріальної шкоди та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 15 000 грн. моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 23.04.2019 року приблизно об 11.00 год., керуючи автомобілем Reno Kangoo державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Бальзака, 65 зі сторони вул. Градинської в напрямку вулиці Лісківської в м. Києві, в порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 підпункт Б, 12.4, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину з права наліво відносно руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 . В результаті порушення зазначених правил дорожнього руху, потерпілому ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани лобної ділянки справа, садна обличчя; закритої травми грудної клітки у вигляді переломів 2-8 ребер зліва зі зміщенням уламків, лівобічного пневмотораксу; закритої травми лівої гомілки у вигляді уламкового перелому проксимального епіметадіафазу великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, фрагментарного перелому малогомілкової кістки зі зміщенням, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами, у задоволенні цивільного позову відмовити повністю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. Зазначає, що суд не повною мірою врахував його ставлення до вчиненого злочину, поведінку після його вчинення, вину потерпілого, його особу, а також обставини, які пом`якшують покарання. Також посилається на порушення судом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України в частині не зменшення розміру морального відшкодування з урахуванням грубої необережності потерпілого на 50 % до 7500 грн. Крім того, задовольняючи вимогу про відшкодування шкоди, суд не врахував наявність страхового полісу з лімітом страхової відповідальності в сумі 200000 гривень та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові № 755/18006/15-ц, відповідно до якої цивільну відповідальність за заподіяну ним шкоду здоров`ю потерпілого повинна була нести страхова компанія АТ «Просто-страхування». Крім того суд необґрунтовано взяв до уваги докази щодо розміру витрат на лікування, а саме: квитанцію до прибуткового касового ордеру та товарний чек, тоді як належними доказами може бути виключно касовий фіскальний чек. При цьому суд також неправильно застосував норми ст. 137 ЦПК України, стягнувши з нього витрати на правничу допомогу без урахування принципу пропорційності в залежності від розміру задоволених вимог.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який судимостей не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується за місцем проживання позитивно, працює неофіційно, а також на ту обставину, що потерпілий ОСОБА_6 в момент дорожньо-транспортної пригоди переходив проїзну частину у невстановленому місці.
Обґрунтовуючи доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував також тяжкість наслідків правопорушення та думку потерпілого, який в судовому засіданні наполягав на призначенні додатково покарання.
Водночас, суд першої інстанції не врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щирого каяття, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, не виконавши в повній мірі вимоги ст.65 КК України.
На думку колегії суддів, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, у сукупності з позитивними даними про особу обвинуваченого, відсутністю грубих порушень правил дорожнього руху з боку обвинуваченого та обопільною винуватістю обвинуваченого і потерпілого у порушенні правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди з відповідними наслідками, дають апеляційному суду підставу пом`якшити оскаржуваний вирок шляхом виключення з нього рішення про призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав для призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу колегія суддів не вбачає, адже таке рішення може бути прийняте шляхом постановлення нового вироку, який певною мірою буде погіршувати становище обвинуваченого у зв`язку із заміною покарання, від відбування якого обвинуваченого звільнено з випробування, на покарання, яке слід виконувати реально.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого.
Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в повній мірі відповідає характеру вчиненого правопорушення та його наслідкам у вигляді спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, глибині його душевних та фізичних страждань.
З урахуванням того, що потерпілий ОСОБА_6 також допустив порушення правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив лише половину розміру позовних вимог в цій частині.
Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, який слід стягнути в рахунок відшкодування потерпілому витрат на лікування та на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення дослідженими в судовому засіданні доказами.
Наявні у справі докази фіскальні чеки на суму 12674 грн. 53 коп. (а.с.224-226) та товарний чек на суму 18750 грн. 00 коп. (а.с.126) - доводять факт здійснення потерпілим витрат на лікування у розмірі 31 424 грн. 53 коп., які були стягнуті судом з обвинуваченого на його користь.
З урахуванням характеру і тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, факт здійснення ним вказаних витрат на лікування не викликає жодних сумнівів у колегії суддів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про обов`язок продавців вказаного товару використовувати реєстратори розрахункових операцій для видачі фіскальних чеків стосується питань фінансової дисципліни суб`єктів підприємницької діяльності та не ставить під сумнів придбання потерпілим відповідних медичних товарів, та здійснення вказаних у товарному чеку витрат.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду № 755/18006/15-ц про те, що суд першої інстанції не мав права покладати матеріальну відповідальність на нього у зв`язку з наявністю полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності є необґрунтованими у зв`язку зі специфікою кримінального процесуального закону.
Так, вказана постанова Верховного Суду прийнята за результатами здійснення провадження в порядку Цивільного процесуального кодексу України, тоді як за специфікою Кримінального процесуального кодексу України (ч.1 ст.128 КПК) особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Отже потерпілий ОСОБА_6 вправі був звернутись з цивільним позовом з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди як до обвинуваченого ОСОБА_7 , так і страхової компанії АТ «Просто-страхування».
Доводи апеляційної скарги щодо застосування принципу пропорційності при стягненні витрат на правову допомогу суперечить вимогам ст.124 КПК України, відповідно до положень якої у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Факт здійснення потерпілим ОСОБА_6 витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень підтверджується квитанцією АТ КБ ПриватБанк від 19.09.2019 (а.с.129).
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання шляхом виключення з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 рішення про призначення йому за ч.1 ст.286 КК України додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В решті вирок Деснянського районного суду Київської області від 01.11.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3