Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
Справа № 511/725/20

Номер провадження: 1-кп/511/122/20

"05" травня 2020 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Роздільнянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області заступника начальника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000226 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурором та обвинуваченим висловлена думка про необхідність призначення справи до судового розгляду.

Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).

За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.

Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.

Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).

Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).
Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).

Допущені органом досудового розслідування та прокурором при направленні справи до суду з обвинувальним актом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не дають підстав вважати, що ОСОБА_3 набув статусу обвинуваченого з дотриманням вимог КПК України.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, колегія суддів враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Також, недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що в обвинувальному акті обвинувачення викладено наступним чином.
Так, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення проти правосуддя, а саме: ухилився від виконання судового рішення за наступних обставин:
Так, ОСОБА_6 20,06.2019 вироком Роздільнянського районного суду Одеської області засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1250 гривень.
У встановлений законом строк засуджений ОСОБА_6 штраф не сплатив і тому за поданням Роздільнянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ухвалою Роздільнянского районного суду 13.02.2020 ОСОБА_6 замінено несплачену суму штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1250 гривень, покаранням у виді 75 годин громадських робіт.
Ухвала Роздільнянського районного суду від 13.02.2020 набрала законної сили 21.02.2020 та була направлена на виконання до Роздільнянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.
Працівниками Роздільнянського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області 03.03.2020 року згідно «Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» засудженого ОСОБА_6 поставлено на облік та йому 13.03.2020 було роз`яснено рішення Роздільнянського районного суду від 13.02.2020, порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт та письмово попереджено, що у разі ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт він може бути притягнений до кримінальної відповідальності.
Також ОСОБА_6 отримав направлення до Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району для відпрацювання громадських робіт починаючи з 16.03.2020, які виконуються засудженим по місцю його проживання.
Однак, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений з умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджений про передбачену кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт до виконання покарання визначеного судом не приступив.
У зв`язку з цим 03.04.2020 ОСОБА_6 працівниками Роздільнянського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області повторно ознайомлено з порядком відбування покарання та письмово попереджено про кримінальну відповідальність за порушення рішення суду.
Однак, ОСОБА_6 , усвідомлюючи злочинність своїх дій, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність ухвали суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання ухвали суду щодо виконання громадських робіт, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ухилився від відбування громадських робіт строком 75 годин в Новоукраїнській сільській раді починаючи з 16.03.2020 року та з цією метою змінив своє місце проживання.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_6
ОСОБА_6 20.06.2019 вироком Роздільнянського районного суду Одеської області засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1250 гривень.
Ухвалою Роздільнянского районного суду 13.02.2020 ОСОБА_6 замінено несплачену суму штрафу у розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1250 гривень, покаранням у виді 75 годин громадських робіт.
Ухвала Роздільнянського районного суду від 13.02.2020 набрала законної сили 21.02.2020 та була направлена на виконання до Роздільнянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.
Працівниками Роздільнянського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області 03.03.2020 року згідно « Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» засудженого ОСОБА_6 поставлено на облік та йому 13.03.2020 було роз`яснено рішення Роздільнянського районного суду від 13.02.2020, порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт та письмово попереджено, що у разі ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт він може бути притягнений до кримінальної відповідальності.
Також ОСОБА_6 отримав направлення до Новоукраїнеької сільської ради Роздільнянського району для відпрацювання громадських робіт починаючи з 16.03.2020, які виконуються засудженим по місцю його проживання.
Однак, ОСОБА_6 , усвідомлюючи злочинність своїх дій, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність ухвали суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання ухвали суду щодо виконання громадських робіт, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ухилився від відбування громадських робіт строком 75 годин в Новоукраїнській сільській раді починаючи з 16.03.2020 року та з цією метою змінив своє місце проживання.
При цьому, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме невиконання судового рішення.
Разом з цим, відповідно до кримінального кодексу України кримінальна відповідальність передбачена за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 вказаного Кодексу, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Оскільки, згідно обвинувального акту (викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення) вбачається наявність зазначення двох судових рішень саме вироку суду та ухвали суду від 13.02.2020 року, незважаючи на фактичне зазначення обставин справи та формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України, при висуванні некоректного обвинувачення як невиконання судового рішення, суд вважає, що вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.
Керуючись ст.ст. 291, п.3 ч.3 ст. 314, 376, 395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000226 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України, повернути прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Ухвала підлягає оскарженню до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя:ОСОБА_1