Справа № 158/3275/19 Провадження №11-кп/802/379/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000620 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Нововолинськ, Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , працюючий водієм ФОП ОСОБА_11 , одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий:
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
Вироком вирішено долю речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 25 вересня 2019 року, о 20 години 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Magnum», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Kogel SN24», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі сполученням «Устилуг- Луцьк-Рівне» в напрямку м. Луцьк, зі сторони м. Рівне, по вулиці Рівненській у с. Ставок, Ківерцівського району Волинської області, неподалік будинку № 11, перевищивши максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах, проявивши безпечність та неуважність під час руху, не вжив заходів, для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи об`єктивну можливість її виявити, продовжив рух автомобілем, допустивши наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався у попутному напрямку по правій смузі руху, в результаті чого останній був травмований та помер на місці пригоди.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 п. 2.3 (б), п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4, п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, а саме: п. 2.3, п. 12.2, п. 12.3, п. 12.4, п. 12.9 Правил дорожнього руху.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України необґрунтованим. Посилається на те, що звільняючи обвинуваченого від покарання судом не враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставин його вчинення. Зокрема, не взято до уваги грубе порушення обвинуваченим п`ятьох пунктів правил дорожнього руху, що спричинили тяжкі наслідки у вигляді смерті людини. Вказує, що наведені у вироку обставини які характеризують обвинуваченого, не дають підстав для звільнення останнього від покарання на підставі ст. 75 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію своїх дій, а також рішення суду щодо призначеного покарання, вважає вирок суду в частині додаткового покарання необґрунтованим. Посилається на те, що вину у вчиненому він визнає повністю, є особою молодого віку, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував збитки та просив вибачення у потерпілого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно працює водієм. Просить вирок суду в частині призначеного додаткового покарання змінити, призначивши покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу прокурором у кримінальному провадженні підтримав, при цьому заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, і просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілого, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
За змістом положень ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині призначеного покарання судом, який прийняв рішення про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, внаслідок чого настала смерть людини, а тому суд не міг застосовувати до нього положення ст. 75 КК України є безпідставними, оскільки сама лише тяжкість вчиненого злочину, не є безумовною обставиною, яка виключає можливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, за наявності для того законних підстав.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не врахував тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого, є безпідставним, оскільки спричинення смерті потерпілого внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, є однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_8 .
Відповідно до положень ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що обтяжує останнє.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заданого збитку.
А обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно враховано й інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, а саме, що даний злочин вчинено ОСОБА_8 з необережності, що його наслідком є смерть потерпілого, його поведінку до ДТП, зокрема, виїзд на дорогу з порушенням Правил дорожнього руху.
Також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, вчинений ним злочин є необережний.
Враховано місцевим судом також і позицію потерпілої сторони про відсутність претензій будь якого характеру до обвинуваченого, оскільки збитки в повній мірі відшкодовано та прохання призначення ОСОБА_8 не суворого покарання, в тому числі, щодо звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із випробуванням.
При цьому апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд обґрунтовано та вмотивовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нею нових злочинів і не є надто м`яким.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, позитивних даних про його особу, обґрунтовано місцевий суд дійшов висновку і про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України та покладення на нього обов`язків в межах максимального трьох річного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
За таких обставин апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора.
Разом з тим, наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, апеляційний суд вважає такими, що частково заслуговують на увагу враховуючи наступне.
Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується і апеляційний суд.
Разом з тим, щодо строку призначеного додаткового покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини справи.
Так, обвинувачений офіційно працює водієм ФОП ОСОБА_11 , має на утриманні дружину та трьох неповнолітніх дітей, а тому позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки є явно суворим.
Враховуючі вказані обставини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного додаткового покарання змінити та зменшити призначене судом ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до 1 (одного) року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного додаткового покарання змінити.
Зменшити призначене судом ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до 1 (одного) року.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: