Дата документу 17.06.2020
Справа № 334/1979/20
Провадження № 1-кп/334/775/20
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі:головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Запоріжжя, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000521 від 11 лютого 2020 року, відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо технічну освіту, не працюючого, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_8 , 2014 року народження, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_6 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000521 від 11 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні висловила думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні. Вважає, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст.291 КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду.

Представник потерпілої ОСОБА_5 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , заперечив проти призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, мотивуючи свої вимоги наступним: в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, затверджений прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 від 22 квітня 2020 року.

Згідно п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України, зокрема має містити, викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст.377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому підлягає поверненню, через наступне.

Прокурор, затверджуючи сформоване слідчим обвинувачення у обвинувальному акті зазначає, що досудовим слідством, нібито, встановлено, що 10 лютого 2020 року приблизно о 15 год. 40 хв. ОСОБА_10 знаходячись у роздягальні дитячого садку №7 за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_4 , на ґрунті особистих неприязне них відносин, маючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс останній удар в область верхньої губи, тим самим спричинивши потерпілій садно на верхній губі та слизовій оболонці нижньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Водночас, відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

При цьому, як слідує з обвинувального акту слідчий так і не встановив яким чином обвинувачений нібито наніс ОСОБА_4 удар в область губи. Відповідно, якщо слідство не встановило спосіб вчинення кримінального правопорушення, то притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого є безпідставним.

Крім того, в описовій частині обвинувачення прокурор та слідчий посилаються на, нібито, суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_6 та суспільно-небезпечні наслідки. Однак, при цьому в обвинувальному акті не зазначено в чому саме полягає суспільна небезпечність дій ОСОБА_6 та чим підтверджується.

Вважає, що формулювання обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_6 є неконкретизованим та неповним, що в свою унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Вищезазначені твердження знайшли своє відображення в ухвалі Апеляційного суду Херсонської області від 05.08.2015 р. у справі №11-кп/791/676/15, в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2015 р. у справі 11-кп/790/1470/15.

Такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду.

Щодо невідповідності обвинувального акту статусу офіційного документу

Згідно з ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.

Після складання обвинувального акту підозрювана особа набуває статусу обвинуваченого.

Під офіційним документом, відповідно примітки до ст.358 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Скріплення печаткою підпису прокурора, що затверджує обвинувальний акт є одним з реквізитів офіційного документу. Саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.

Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням (ухвала апеляційного суду Одеської області від 05.08.2015 року у справі № 521/12725/14-к). Зазначена правова позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 5-50кс15 від 09.07.2015 року.

Крім того, відповідно до ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до ч.3 ст.283 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором також вносяться відомості такої процесуальної дії, як закінчення досудового розслідування.

Разом із цим, такі відомості в реєстрі взагалі відсутні.

Таким чином, обвинувальний акт із вказаними недоліком повинен бути повернутий прокурору.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, має право у підготовчому засіданні повернути акт прокурору.

Таким чином, відповідність обвинувального акту прокурора вимогам ст.294 КПК є вирішальним у питанні «прийняття до розгляду» судом конкретного кримінального провадження. Просить обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000521 від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України повернути прокурору, який його затвердив для усунення вищезазначених недоліків.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_4 , представник потерпілої ОСОБА_5 заперечили, щодо задоволення заявленого клопотання, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі, оскільки в його обґрунтування не наведено жодної законної підстави.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, заявлене клопотання приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, єдиною підставою для повернення обвинувального акту є його невідповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду на даний час вбачається, що в ньому достатньо чітко та змістовно викладено фактичні обставини обвинувачення, а також наведено правову кваліфікацію дій обвинуваченого. З обвинувального акту видно, що останній містить повні відомості щодо дати та місця скоєння інкримінованого злочину, умислу дій обвинуваченого, наявність встановлених доказів та інші необхідні вимоги до обвинувального акту, передбачені ст.291 КПК України.

Обставини, на які посилається захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 для повернення даного обвинувального акту прокурору, мають бути встановлені або спростовані саме на стадії судового розгляду і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03 жовтня 2012 року "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України" повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

З огляду на викладені вимоги Закону, суд вважає, що викладення прокурором в обвинувальному акті саме тих фактичних обставин, які він вважає встановленими, ґрунтується на законі. Крім того, враховуючи зміст ч.1 ст.337 КПК України, відповідно до якого судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд позбавлений права вийти за межі вже складеного обвинувального акта, а тим більше фактично надати вказівку прокурору щодо формулювання нового обвинувачення.

Отже, враховуючи викладене, суд позбавлений правових підстав для оцінки правильності встановлення фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого на стадії підготовчого судового розгляду, а тому не знаходить підстав для задоволення заявленого захисником ОСОБА_7 клопотання та повернення обвинувального акта прокурору.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам чинного КПК України, суттєвих порушень щодо обвинувального акта, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, судом не встановлено, а тому підстав для його повернення прокурору суд не вбачає.

При відсутності інших клопотань у учасників підготовчого провадження, суд за правилами ст.316 КПК України завершує підготовчі дії та вважає можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 314-317, 372 КПК України,-

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_11 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

Відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Відповідач в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення позовної заяви має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Призначити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в залі судових засідань на 26 червня 2020 року о 14.00 годині.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1