Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2597/15-к
У Х В А Л А
28.05.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000415 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.3 ст.368, ч.1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368, ч.1 ст. 366 КК України.

Обвинувачений повторно заявив клопотання про зміну процессуального статусу ОСОБА_6 із потерпілої на свідка.

Заявлене клопотання мотивовано тим, що статус гр. ОСОБА_6 не відповідає нормам КПК України та врахування змісту Рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Луценко проти України», який констатував порушення судами першої та касаційної інстанції при розгляді справи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що полягав у тому, що права захисту були обмежені і це підриває справедливість процесу в цілому; остаточного рішення у справі «Жук проти України», зокрема п.25 принцип процесуальної рівності сторін означає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за тих обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до іншої сторони, а також Рішення КСУ від 12 квітня 2012 року у справі №1-10/2012 про рівність сторін, Рішення ЄСПЛ у справі «Сміт і Морріс проти Сполученого королівства», заява №684/6/01,п.59 ЄСНК2005-ІІ, від 26 травня 2009 року у справі «Бацаніна проти Росії», №3932/02, п.22.

Принцип справедливості, закріплений у Конституції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий досвід, наведений заявником (Рішення у справі «Проніна проти України», заява №63566/00 п.25, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04), п.280.

Враховуючи вищенаведене, а також положення, передбачені Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 року „Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", п.2,3,4,28,. Постанови Пленуму ВСУ №5 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво» - п.1, 2 п.21, а також приймаючи до уваги наступні факти :

1) громадянка ОСОБА_6 не є власником чи користувачем земельної ділянки у с.Нове Село;

2) гр. ОСОБА_6 не проживала і не проживає за вказаною адресою;

3) гр. ОСОБА_6 не зверталась до сільської ради з розглядуваного питання - підтверджено у судовому засіданні показами свідків Пінтє та Болдог - працівниками сільської ради с.Нове Село;

4) гр. ОСОБА_7 не зверталась по розглядуваному питанню до Виноградівського МУВГ - підтверджено свідком ОСОБА_8 ;

5) громадянка ОСОБА_6 не є власником коштів, що фігурують у справі - з її свідчень дані кошти вона по одній з її версій позичила у невстановлених осіб, а сама на протязі багатьох років рахується безробітною, що підтверджено нею ж у судовому засіданні, а де-факто згідно процесуальних дій та рішень правоохоронців дані кошти є коштами правоохоронних органів, оскільки вони відразу ж були розміщені на депозитному рахунку ГУ НП згідно постанови начальника слідчого відділення ОСОБА_9 . Враховуючи п.7 ст.55 КПК України, громадянка ОСОБА_6 жодним чином не може бути потерпілою у даному кримінальному провадженні, жодної фізичної, матеріальної чи моральної шкоди їй не було завдано ні практично, ні теоретично. Зазначає, що позичкові кошти - це не власні кошти, а надані у користування з умовою повернення, тобто жодним чином не можуть вважатись власними коштами даної особи;

6) Визнання гр. ОСОБА_6 потерпілою слідчим ОСОБА_10 здійснено з грубим порушенням вимог КПК України та чинного законодавства з порушенням процедури та порядку, що є підставою для визнання його дій недопустимими та неправомірними.

Вважає, що у даному провадженні єдиним відносно правомірним варіантом участі даної особи є статус свідка.

Під час досудового розслідування слідчими Виноградівського ГУ НП зазначеній особі саме такий статус свідка та підозрюваної і було надано, а також те, що слідчий ОСОБА_11 у розумінні вимог КПК України - ст.55 ч.2. абз.2. діяв з грубим порушенням вимог КПК України, оскільки не він приймав заяву від гр. ОСОБА_7 , а окремої заяви чи письмової згоди про визнання потерпілою вона йому не надавала.

Просить прийняти до уваги той факт, що потерпілим у кримінальному провадженні може визнаватись особа, якій завдано збитків злочином .У Кримінальному Кодексі України відсутня стаття, яка передбачає кримінальну відповідальність чи злочинність за виготовлення проектної документації сертифікованим інженером проектувальником, науковим співробітником, на основі власних наукових досліджень та патентів на винаходи (корисні моделі), під час чергової відпустки у відповідності до заключеної цивільно-правової угоди, що є законним і передбачено низкою нормативно- правових актів. Право на це передбачено також ЗУ „Про запобігання корупції" - ст.25 п.1. ч.1. Рішенням Конституційного Суду України №21-рп/2010 від 06.10.2010 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень законів України "Про засади запобігання та протидії корупції", "Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення "(справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів), тобто у розумінні п.2, 4 ст.284 КПК України наявні закони, якими не передбачено кримінальної відповідальності за інкриміновані йому дії, а справа підлягає закриттю.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлене клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що у суду відсутні процесуальні можливості змінити процесуальний статус особи, він може тільки констатувати відсутність заподіяння шкоди.

Прокурор ОСОБА_3 щодо клопотання заперечив та зазначив, що заявлене клопотання є безпідставним, оскільки ОСОБА_6 визнана слідчим потерпілою, допитувалася як на досудовому розслідуванні так і у суді саме як потерпіла.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 02.04.2015 р. звернулася з письмовою заявою до начальника Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області із заявою про прийняття міри до заступника начальника Виноградівського міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_4 , який почав вимагати в неї 5000 грн.за виготовлення дозвільних документів (а.м. 8 т.1).

03.04.2015 року така заява була прийнята та зареєстрована (а.м.9 т.1) та ОСОБА_6 була допитана з цього приводу як свідок (а.м. 10-13 т.1).

22.06.2015 р. ОСОБА_6 була вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілого (а.м.61 т.2) та допитано ОСОБА_6 як потерпілу (а.м.63-66 т.2).

Згідно ч.7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Встановлено, що ОСОБА_6 добровільно подала заяву про вимагання від неї з боку ОСОБА_4 грошових коштів і така жодним чином не заперечувала щодо визнання її потерпілою.

Доводи клопотання зводяться до особистого трактування норм КПК України.

Щодо мотивування клопотання що залучення ОСОБА_6 як потерпілу не відповідає КПК України та невідповідає численним рішення ЄСПЛ у рішеннях Луценко проти України, Жук проти України, Смітт і Морріс проти Сполученого королівства, Бацаніна проти Росії Нечипорук і Йонкало проти України, Проніна проти України то таке жодними доводами не обгрунтове.

Доводи про те, що ОСОБА_6 не є користувачем земельної ділянки, там не проживає, не зверталася до сільради та водгоспу, кошти позичила, а відтак це не її кошти, жодного юридичного значення для визнання особи потерпілою у розумінні ст. 55 КПК України не мають.

Посилання на п.п. 1, 2, 21 Пленуму ВСУ № 5 від від 26.04.2002 року Про судову практику у справах про хабарництво є безпідставним, оскільки з часу його прийняття редакція як ст.ст. 368. 369 КК країни зазнали змін.

Безпідставним є посилання на п.п. 2, 4, 28 Пленуму ВСУ № 13 від від 02.07.2004 року Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, оскільки коментуються положення КПК України, який втратив чинність. А п.3 носить загальний характер і у ньому зазначено, що не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого ними ж; водночас, оскільки закон не пов`язує позбавлення особи статусу потерпілого з неправомірністю її поведінки, суди мають визнавати особу потерпілим й у випадках, коли вчинення щодо неї злочину спровоковано її діями. При цьому неправомірність поведінки потерпілого може бути врахована при кваліфікації дій підсудного або призначенні йому покарання.

Дане положення має загальнотеоретичне значення і до розглядуваної справи не має стосунку.

Узагальнюючи зазначене суд констатує, що клопотання про зміну процесуального статусу ОСОБА_6 з потерпілої на свідка заявлено безпідставно. ОСОБА_6 у провадженні визнана потерпілою, їй вручено відповідну пам`ятку, роз`яснені права та обов`язки. Допитувалася як на досудовому розслідуванні так і в судовому засіданні як потерпіла.

Жодних заперечень з її боку щодо статусу потерпілої від ОСОБА_6 особисто не надходило.

За встановлених обставин доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу, а клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 372 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги.

Головуючий ОСОБА_1