ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/9943/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1711/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів до 28 березня 2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду,захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року та зменшити визначений розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень.Вказує, що ухвала суду є незаконною та такою що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України. Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, до затримання працював неофіційно на посаді гіпсокартонщика. Визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінового злочину може вдатися до відповідних дій.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який є тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, раніше не судимий, в провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України, не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, офіційно непрацевлаштований. Також до апеляційної скарги не додано даних про захворювання, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою.
З огляду на значені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи щодо розміру застави були предметом розгляду суду. Апеляційний суд погоджується, з висновками суду що застава у розмірі 96 050 гривень обвинуваченому ОСОБА_8 визначена виважено, з урахуванням тяжкості злочину, фактичних обставин кримінального правопорушення, майнового і сімейного стану, віку обвинуваченого, ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Суд апеляційної інстанції також вважає, що саме такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.
До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 стосувалося лише апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Тоді як доводи апеляційної скарги стосуються зменьшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді