ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3271/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1559/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 09.03.2020 року.

Суд обґрунтовуючи своє рішенні зазначив , що враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, в сукупності вказує про підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і осіб які обвинувачуються у його вчинення, а також те, що один із інкримінованих обвинуваченим злочинів віднесено згідно статті 12 КК України до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їм інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існуванняяких доведено у судовому розгляді.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і призначити новий розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї вимог апелянт посилається на те, що судовий розгляд за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проведено без участі перекладачі, участь якого в цьому кримінальному провадженні є обов`язкова; клопотання прокурорапро продовження запобіжного заходу не було надано обвинуваченому ОСОБА_8 з дотриманням вимог ст.184 КПК України, таким чином, на думку захисника, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційні доводи захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не позбавлені підстав.

Згідно ч.3 ст.29 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань, або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 є уродженцем республіки Вірменії, вірменин та не розуміє української мови.

Таким чином, участь перекладача у даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

Однак, цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Як убачається з даних журналу судового засідання від 08 січня 2020 року та звукозапису цього судового засідання, у цьому провадженні перекладач участі не приймав (арк.67-68, 69 судового провадження), що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону і відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції має повноваження скасувати ухвалу суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Прокурор у судовому засіданні в суді першої інстанції заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб (арк.59-62 судового провадження), посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу та продовжують існувати на даний час.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, досудовим розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а також у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та з погрозою застосуванням такого насильства, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого організованою групою, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати наявність ризику, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 є уродженцем республіки Вірменії, вірменин, неодружений, офіційно не працевлаштований, що може свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_8 в Україні, та підтверджує існування ризику його переховування від правоохоронних органів та суду за межами України.

Доводи сторони захисту про недотримання прокурором вимог чинного кримінального процесуального закону щодо вручення обвинуваченому клопотання про продовження запобіжного заходу спростовуються матеріалами судового провадження та доводами прокурора, які він надавав під час апеляційного розгляду.

Так, згідно відомостей копії клопотання про продовження запобіжного заходу, захиснику отримав копію зазначеного клопотання 08 січня 2020 року. Обвинувачений ОСОБА_8 відмовився отримувати копію клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно нього, в тому числі в перекладі на вірменську мову (арк. 62 судового провадження).

Тобто, прокурором виконані заходи щодо вручення стороні захисту копії клопотання про продовження запобіжного заходу та на час апеляційного розгляду будь-які порушення вимог КПК України відсутні.

За таких обставин, з огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб, без визначення застави, належить задовольнити, оскільки застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 08 січня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 березня 2020 року включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді