ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН № 666/51/16-к
Номер провадження 11-кп/819/589/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора: - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0003500 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. ст. 296 ч.3, 350 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки; 17.02.2012 року Комсомольським районним судом м. Херсона скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2011 року, змінивши на позбавлення волі строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 11 травня 2020 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 12 березня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до 11 травня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно нього строку тримання під вартою.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Зокрема зазначає, що протягом 5 років він безпідставно тримається під вартою, оскільки відсутні докази його причетності до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі.

Крім того ОСОБА_8 , раніше неодноразово судимий, відбував покарання у вигляді позбавлення волі та знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, до взяття під варту проживав без визначеного місця, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що з урахуванням тяжкості обвинувачення, стримували би його від намірів переховатися від суду, впевнено гарантували б його належну процесуальну поведінку та виключали б можливість настання зазначених вище ризиків.

Крім того, скасування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком та його зміна на реальне відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та не бажання ставати на шлях виправлення.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, не має соціальних зав`язків, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Що стосується доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не можуть бути предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, суддів не вбачає..

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 11 травня 2020 року включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: