ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/7138/18-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1636/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисника ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/818/1636/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, студента Харківського університету міського господарства, працюючого офіціантом ресторану «СушиЯ», неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_8 28 серпня 2018 року близько 21.30 год, керуючи технічно справним автомобілем «Джилі» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Плеханівській м. Харкова зі сторони вул. Морозова в напрямку вул. Польової, при наближенні до трамваю 27-го маршруту, що стояв на зупинці громадського транспорту «вул. Польова» з відчиненими дверима, в порушення вимог п. 18.8 Правил дорожнього руху України, які передбачають, що «водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до ( або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній. Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишають проїзну частину і в трамваї зачиняться двері», діючи з необережності, несвоєчасно застосував заходи до зупинки автомобіля, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть від трамваю, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 який вийшов з задньої двері трамваю і перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав закритий косой перелом нижньої третини діафізу правої малогомілкової кістки з вивихом стопи назад, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував, що ОСОБА_8 працює у ТОВ «Сушия» на посаді офіціанта, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Указав, що суд не навів мотивів з яких він вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде направлений на попередження нових злочинів. Наголосив, що питання наявності вини потерпілого, в діях якого вбачається порушення п.5.1. Правил дорожнього руху України, судом не обговорювалося. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Відповідно до ч.1 ст337 КК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, а тому доводи скарги захисника про необхідність встановлення наявності в діях потерпілого порушень п.5.1. Правил дорожнього руху України, безпідставні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває, характеризується позитивно, працює, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, тобто саме ті обставини, на які є посилання і у скарзі захисника.

Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України та наслідки які настали у виді заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише з призначенням йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, який колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення не вбачає.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про можливість призначення йому більш м`якого виду покарання - штрафу, передбаченому у санкції ч.1 ст.286 КК України, також є необґрунтованими.

Згідно ст.51 КК України штраф є більш м`яким видом покарання, ніж обмеження волі.

У даному випадку суд, призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі але на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_8 від його реального відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Стосовно покарання у виді штрафу, то він підлягає обов`язковій сплаті, тобто реальному виконанню, що погіршує становище обвинуваченого, а це згідно приписів ч.2 ст.404 КПК України - є недопустимим.

29 квітня 2020 року до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника та заява потерпілого ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим. В обґрунтування поданих клопотання та заяви захисник і потерпілий послалися на те, що ОСОБА_8 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, відшкодував завдані потерпілому збитки в повному обсязі, щиро покаявся.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284 і ч.1 ст.285 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог, передбачених ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом цих вимог закону, звільнення від кримінальної відповідальності особи, є обов`язковим.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив необережний злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, примирився з потерпілим, добровільно у повному обсязі відшкодував потерпілому завдані ним збитки матеріального та морального характеру, про що свідчить заява потерпілого від 29 квітня 2020 року.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_8 дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за вказаними вище підставами і закриття кримінального провадження щодо нього.

Згідно письмової заяви потерпілого ОСОБА_8 від 29 квітня 2020 року, останній також просить звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності з цих підстав, оскільки примирився з ним та претензій матеріального і майнового характеру до обвинуваченого не має.

Викладене свідчить про те, що на момент апеляційного розгляду кримінального провадження, по якому вирок не набрав законної сили, наявні всі передбачені ст.46 КК України підстави для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_7 та заяву потерпілого ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

На підставі ст.46 КК України,звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності - у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: