ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№645/4394/17 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/735/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гагра Абхазія, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, працюючого водієм ТОВ «Дайменд Принт», раніше не судимого,-
- 03.07.2008 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
- 16.02.2010 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
- 10.07.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.307 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. 12.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,-

засуджено за ч.1 ст.286 КК України, на 2 роки обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_7 01 вересня 2017 року близько 11 год. 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Getz», держаний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , рухався по вул.. Салтівське Шосе в м.Харкові, зі сторони пр. Льва Ландау в напрямку вул.. Гвардійців Широнінців, зі швидкістю близько 50 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд. №108, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та, керуючи автомобілем «Hyundai Getz», вибрав небезпечний прийом керування транспортним засобом, внаслідок чого не впорався з керуванням свого автомобілю та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по вул.. Салтівське шоссе, по своїй смузі руху, у зустрічному напрямку відносно руху автомобіля «Hyundai Getz», зі сторони вул. Гвардійців Широнінців в напрямку пр. Льва Ландау.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 спричинені середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я, а саме відкритий уламковий поперечний перелом правого наколінника зі зсувом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні йому покарання не врахував думку потерпілого, який просив суд призначити йому покарання у виді штрафу, а також те, що він повністю відшкодував матеріальні та моральні збитки. Наголосив, що вчинений ним злочин відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості, він щиро покаявся, має сім`ю, на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, протягом двох років з моменту ДТП не вчинив жодних правопорушень. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та призначити йому за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні двох дітей, працює водієм, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Суд також взяв до уваги щире каяття ОСОБА_7 , визнавши його пом`якшуючою покарання обставиною, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку з чим призначив йому покарання у виді обмеження волі у межах, у розмірі, ближче до мінімального, передбаченого у санкції ч.1 ст.286 КК України.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, до того ж йому вже призначалося покарання у виді штрафу, а також раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді і розмірі, який колегія суддів вважає необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, та враховуючи особу обвинуваченого, його щире каяття, висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений як середній, звільнив його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про неврахування судом відшкодування завданих ним збитків є безпідставними.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Не надано таких даних і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення не вбачає.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого виду покарання - штрафу, передбаченому у санкції ч.1 ст.286 КК України, також є необґрунтованими.

Згідно ст.51 КК України штраф є більш м`яким видом покарання, ніж обмеження волі.

У даному випадку суд, призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі але на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від його реального відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Стосовно покарання у виді штрафу, то він підлягає обов`язковій сплаті, тобто реальному виконанню, що погіршує становище обвинуваченого, а це згідно приписів ч.2 ст.404 КПК України - є недопустимим.

З огляду на наведене, підстави для зміни вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: