КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000046 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райгород Кам`янського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/373/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_9 , 27.01.2018 року близько 10 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 210990», номерний знак НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_11 , рухався автодорогою Київ - Знам`янка в бік м. Києва.

Проїжджаючи відрізок на 75 км + 300 м вказаної автодороги, що на території Кагарлицького району Київської області, в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися, від керування цим засобом у дорозі», проявив неуважність, не стежив за дорожньої обстановкою, та дорожніми обставинами, в порушення вимог п. 14.2 в) Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, на достатній для обгону відстані», в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконавшись у безпечності свого маневру, під час здійснення маневру обгін попутного транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, та допустив зіткнення з автомобілем «GEELY CK», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку в бік до с. Пустовіти Миронівського району Київської області.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «GEELY СК» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого характеру навкісний перелом 3-ї п`ясткової кістки правої кісті, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, і був доставлений до Комунального закладу Кагарлицької районної ради Кагарлицька центральна районна лікарня.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 1.5, 2.3. б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
ОСОБА_12 проявив злочинну самовпевненість, так як він передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на його відвернення.

На вказаний вирок суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, просить змінити вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову та задовольнити цивільний позов в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що внаслідок ДТП він зазнав тілесних пошкоджень середньої тяжкості, а його пасажир - ОСОБА_13 (перебуваючи в стані вагітності) зазнала легких тілесних пошкоджень, а також були завдані матеріальні збитки у вигляді знищеного автомобіля.
Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, внаслідок порушення останнім правил дорожнього руху, яке призвело до ДТП, йому заподіяно значної моральної шкоди, оскільки, разом з ним під час ДТП в автомобілі перебувала його дружина, яка перебувала в стані вагітності, і хоча її пошкодження не віднесено до пошкоджень середньої тяжкості, проте враховуючи її стан, будь-яке пошкодження можна вважати достатньою підставою перебувати в стані страху за життя і здоров`я дружини та ненародженої дитини.

При цьому, як саме заподіяння шкоди, так і процес лікування, викликали у нього постійний стрес та неспокійний сон, і, в процесі безрезультатні лікування, у зв`язку з тим, що постійні головні болі не проходили, а ліки перестали виявляти знеболюючу дію, за результатами дослідження на апараті МРТ, встановлено, що у дружини було зламано носову перегородку, внаслідок чого утворились дві пухлини, які давлять на мозок, що і викликає сильний головний біль. Спеціалісти наполягають на операції по виправленню перегородки та видаленню пухлин, що передбачає значні (від 40 000 грн.) витрати. Тому, як стан дружини, так і необхідність проведення лікування, на яке у них немає необхідних коштів, і досі обумовлюють складний психоемоційний стан.

Крім того, внаслідок пошкодження у ДТП він зазнав фізичного болю та страждань, а саме: зміщений перелом правої кінцівки руки, гематоми та забиття по всій частині тіла, при цьому, тривале лікування вздовж п`яти місяців супроводжувалося болями та значними фізичними незручностями, тому для здійснення звичайних побутових справ довелося залучати сторонню допомогу.

Більше того, навіть після закінчення лікування він продовжує відчувати фізичний дискомфорт, а функції кінцівки і досі не відновилися до кінця та не відновляться. Також внаслідок ДТП погіршився зір, оскільки, до ДТП частину справ міг виконувати без окулярів, натомість тепер йому доводиться носити окуляри постійно.

Також внаслідок ДТП було знівечено його обличчя, відновлення якого потребує проведення пластичної операції вартістю від 50 000 грн., не включаючи післяопераційну реабілітацію.

Окрім цього, внаслідок ДТП його транспортний засіб було фізично знищено, він не підлягає відновлювальному ремонту, а речі, в які були одягнені, сукупною вартістю щонайменше 10 000 грн., внаслідок механічних пошкоджень та заплямувань брудом та кров`ю, втратили придатність до подальшого використання, їх неможливо оцінити.
При цьому зазначає, що автомобіль він купив всього за 4 дні до ДТП, відкладав кошти протягом тривалого часу, а частину коштів взяв у борг у родичів, але вже понад 1,5 року він не може користуватися автомобілем, тому фактично був позбавлений права власності, але значною мірою, необхідність купівлі авто була обумовлена вагітністю дружини та перебування старенької бабусі, яку необхідно постійно провідувати та закупляти ліки та яка перебуває під їхньою опікою, а внаслідок пошкодження авто йому прийшлось відмовитись від запланованих поїздок та повертатись до життя без власного транспортного засобу, що для молодої сім`ї у місті з недостатньо розвинутим громадським транспортом досить складно і несе непомірні витрати.
Крім того, внаслідок ДТП та наступне перебування у стресовому стані, він набув психологічних проблем у нього з`явився страх перед керуванням транспортним засобом.
Також зазначає, що за весь час слідства та судового розгляду засуджений не вибачився, не відшкодував жодної гривні за понесений збиток та не визнав свою провину.
За таких обставин, внаслідок ДТП йому (потерпілому) було заподіяно моральної шкоди, що виразилася у перебуванні в стресовому стані та переживаннях, що обумовлені пошкодженням, які зазнала вагітна дружина; болі і стражданнях від отриманих тілесних пошкоджень, неповному відновленні функціоналу кінцівки; пошкодженні обличчя, виправлення якого потребує проведення пластичної операції; погіршенні зору; знищенні його майна, заробленого кропіткою працею; необхідності відмовитись від запланованих поїздок; стані тривоги, в якому він перебуває, сідаючи за кермо транспортного засобу, а тому розмір заподіяної шкоди у розмірі 150 000 грн. є співмірним та обґрунтованим.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, просить залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника -адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора, обвинуваченого та його захисника проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження та відповідає юридичній кваліфікації ч. 1 ст. 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Покарання призначено ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, адже, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд першої інстанції призначив йому покарання у виді обмеження волі в максимальному розмірі цього виду покарання, передбаченого в санкції ч. 1 ст. 286 КК України, але не пов`язане з реальним його відбуванням, а в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, а також, з огляду на характер вчиненого правопорушення, конкретні обставини, за яких ОСОБА_9 були грубо порушені правила дорожнього руху, наслідком чого стало завдання потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, призначив і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, виходячи з положень ст. 50 КК України та враховуючи принципи індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання із застосуванням його додаткового виду, а саме - позбавлення права керування транспортними засобами на строк указаний у вироку та із застосуванням вимог ст. 75 КК України до основного покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.

При цьому потерпілим в апеляційній скарзі не оспорюється вид та розмір призначеного ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік та обґрунтованість його звільнення від відбування цього основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Також, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 провідшкодування йому моральної шкоди, завданої злочинними діяннями обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції, у відповідності зі ст. 23 ЦК України, врахував, що в результаті вчинення злочину потерпілий зазнав значного фізичного болю і страждань через ушкодження здоров`я та отримання тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, проведеними у зв`язку з цим оперативним втручанням та лікуванням, його тривалістю, тобто врахував й ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі потерпілий, а також врахував і можливості обвинуваченого відшкодувати збитки та його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди на суму 75 000 грн., з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що такий розмір моральної шкоди є співмірним із заподіяною шкодою потерпілому ОСОБА_6 , і відповідає характеру та обсягу тих фізичних та душевних страждань і переживань, які він поніс в результаті дій ОСОБА_9 , і зокрема - відповідає характеру отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що призвело до тривалого розладу його здоров`я та він на протязі певного часу відчував фізичний біль і тривалий час перебував на лікуванні, був позбавлений можливості вести звичайний для нього спосіб життя, можливості користування знищеним його майном, і ступеню його переживань за здоров`я дружини, яка, перебуваючи у стані вагітності, під час дорожньо-транспортної пригоди, що виникла з вини ОСОБА_9 , перебувала в його автомобілі, а також, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, критеріям розумності і справедливості.
При цьому, що стосується посилань потерпілого щодо неврахування при визначенні моральної шкоди факту пошкодження його майна, то вони не заслуговують на увагу, оскільки визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 в повній мірі відповідає і ступеню його моральних переживань, зумовлених пошкодженням його майна, а до того ж питання відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням його майна, за наявності документального підтвердження її розміру, може бути вирішено в подальшому шляхом звернення з позовом до суду для її стягнення.

Аналогічним чином вищевказане стосується і у разі проведення пластичної операції потерпілому через пошкодження його обличчя, адже, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, тобто такі витрати підлягають стягненню за наявності документального підтвердження понесення потерпілим витрат у певному розмірі і можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства.

Також слід вказати й про те, що в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вимоги дружини потерпілого ОСОБА_14 - ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зумовленої отриманням нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди легких тілесних ушкоджень, не можуть бути розглянуті, оскільки не випливають із пред`явленого обвинувачення, а натомість безпосередньо вона сама має можливість вирішення цього питання у порядку цивільного судочинства.
Що стосується посилань потерпілого щодо неврахування судом при визначенні розміру моральної шкоди тієї обставини, що обвинувачений не вибачився і не відшкодував шкоди, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не є вирішальними при визначенні розміру моральної шкоди, який визначається, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, виходячи з вимог розумності і справедливості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, визнаючи обґрунтованою суму моральної шкоди, що присуджена судом першої інстанції до стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 , оскільки саме таким критеріям, визначеним у ст. 23 ЦК України - розумності і справедливості, відповідає визначений розмір моральної шкоди в 75 000 гривень, вважає протилежні тому твердження апелянта безпідставними.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

____________________ _____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3