Справа № 204/8832/19
Провадження № 1-в/204/20/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1326 від 10 грудня 2019 року, зазначено про те, що в клінічній картині захворювання наявні диссимулятивні тенденції у вигляді приховування хворобливих переживань, описаних в медичній документації (відчуття відкритості думок, галюцинаторних переживань), що підтверджується результатами експериментально-психологічного дослідження. Виявляються виражені емоційно-вольові розлади з тривожністю, а також значні формальні розлади мислення у вигляді непослідовності, паралогічності, схильності до резонерства. Відмічаються диссомнічні розлади з утрудненим засинанням. Під впливом терапії настрій вирівнявся. Критично свій психічний стан не оцінює. Лікування сприймає негативно. Скоєне сприймає легковажно, без емоційного резонансу. Викладене вказує на особливу небезпеку хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснив, що за півроку лікування його стан покращився. Розлади сну закінчились після зміни пігулок. Свою схвильованість пояснював тим, що було судове засідання та щодо нього вирішувалось питання про продовження чи зміну режиму лікування. Переведення його на посилений режим не дає свободи, а лише полегшує сам режим утримання. Він розуміє тяжкість злочину. Від лікування він не ухилявся, приймаю призначені лікарем пігулки. Щодо злочину пояснює що дійсно він вбив свою матір та йому тяжко про це згадувати, оскільки тоді його психічний стан був плачевним. Він не міг стримати свої думки, він був в дипресії. Він в день вчинення злочину посварився зі своєю матір`ю, а у нього в той час був в руках ніж та він наніс їй удари. На нього все тоді навалилось і він не зміг стриматись, але на даний час у нього є бабуся, яка допомагає йому.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просила задовольнити, суду пояснила, що пацієнт до лікування відноситься негативно, необхідності даного лікування він не розуміє. Критика до свого стану не сформована. Позитивні зміни в лікуванні хворого виражаються лише в тому, що зникли суїцидальні спроби так як раніше пацієнт створював небезпеку для себе, а саме в нього було дві спроби суїциду. Але на теперішній час ця симптоматика зникла та останні шість місяців не проявлялась. Крім того в пацієнта гарний інтелект, що призводить до дисимуляції та приховування його справжнього захворювання в умовах, відмінних від лікарні. Основою його лікування є тільки постійне спостереження за ним в умовах лікарні, так як це дає можливість виявити дійсну картину захворювання. На теперішній час комісія надала обґрунтований висновок та вважає, що він зберігає небезпеку для оточуючих та своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Прокурор ОСОБА_4 вважала необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Адвокат ОСОБА_5 підтримав думку ОСОБА_7 , суду пояснивши, що враховуючи висновок комісії лікарів з врахуванням особи ОСОБА_7 , сімейного стану, наявності бабусі, просив змінити режим лікування з суворого на посилений, з направленням ОСОБА_7 за місцем проживання його бабусі, а саме в Полтавську область, а саме клінічну психіатричну лікарню, яка має всі умови для його утримання та лікування.
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів -психіатрів згідно якого, за між комісійний період в клінічній картині захворювання виявляються диссимулятивні тенденції (відчуття відкритості думок, галюцинаторних переживань за відчуттям, що «мозок поділений на дві половини, які суперечать між собою»), шляхом їх заперечення. В серпні 2019 року після повернення з засідання суду був схвильованим, роздратованим, рухово розгальмованим, заявляв, що сусід по палаті хоче його підставити, на зауваження медичного персоналу не реагував, в розмові з лікарем дистанції не дотримувався, сперечався, перебивав. Виявлялися значні формальні розлади мислення у вигляді непослідовності, паралогічності, схильності до резонерства. Виявлялися диссомнічні розлади з утрудненим засинанням. У відділені був добре адаптованим, уважно придивлявся до інших пацієнтів, аналізував їхню поведінку, цікавився строками перебування на лікуванні в залежності від перебігу хвороби та наявності симптоматики, прислухався до розмов інших пацієнтів та медичного персоналу. Отримуване лікування сприймав негативно, регулярно висловлював скарги на «побічні ефекти від лікування: туман в голові, відчуття прибитості, здавлення в голові, загальмованість», однак поведінкою наявність вказаних розладів самопочуття не виявляв: був бадьорим, активним, читав багато наукової та фантастичної літератури, активно спілкувався з іншими пацієнтами, відвідував прогулянки. За минулий час в структурі особистісно-мотиваційній та емоційно-вольовій виявлялися: змішаний тип реагування, виражена емоційна нестійкість, ірраціональність домагань, високий рівень самооцінки, риси емоційної незрілості, розлад у сфері глибокої прив`язаності.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджена медична документація, пояснення представника установи в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 1326 від 11 грудня 2019 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_7 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Що стосується доводів захисника про можливість переведення ОСОБА_7 в лікарню з посиленим наглядом, то суд зазначає наступне.
Суд не може встановлювати обмеженого строку для медичного лікування особи, оскільки останній продовжував би становити соціальну небезпеку до його остаточного одужання. Більше того, проводилися регулярні (двічі на рік) перевірки стану його здоров`я. При цьому, тривалість примусового лікування ОСОБА_7 виправдовувається міркуваннями з приводу захисту громадян від душевнохворого заявника, який становить загрозу суспільству.
Виважене чи умисне застосування убійної сили державними уповноваженими, а також позитивний обов`язок держави захищати право на життя, або введення ефективних положень кримінального закону з метою не допустити вчинення правопорушень чи злочинів, включаючи і фізичну недоторканність людей. Також це може означати, що за певних, чітко визначених обставин, позитивний обов`язок, покладений на державні органи, може виражатися у практичному застосуванні превентивних заходів з метою захисту особи, життя якої перебуває під загрозою з боку кримінальних дій іншої особи, а також можливе регулювання ситуації, що потребує затримання душевнохворої особи, яка виявляє симптоми перебування під загрозою вчинення самогубства (див. Keenan v. the Unated Kingdom)
Слід також зазначити, що нас сьогодні судом не розглядалося питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, як того вимагає ч. 1 ст. 95 КК України.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1