У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2020 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, АР Крим, громадянина України, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

-підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0000372, зареєстрованому в ЄРДР 18 лютого 2020 року,

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19 квітня 2020 року, 08.00 години. Визначено розмір застави в сумі 42040 (сорок дві тисячі сорок) грн., у разі внесення якої покласти на обвинуваченого передбачені ст. 194 КПК України обов`язки повідомляти прокурора слідчого чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, періодично, двічі на місяць з`являтись до слідчого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати. Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник, посилаючи на рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що сама серйозність покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, не може сама по собі служити виправданням тривалого ув`язнення особи.

Вказує, що прокурор у своєму клопотанні лише озвучив ризики проте не підтвердив їх будь-якими доказами. Вважає, що до ОСОБА_5 може були застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 17.02.2020 близько 22:00 год. разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на автомобілі останнього марки ВАЗ 2101 з д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_6 , приїхали до бару. Перебуваючи у приміщенні бару ОСОБА_7 встановив свій мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-19300» на зарядний пристрій. Після цього сів за стіл та разом з ОСОБА_5 вживали алкогольні напої. В цей же час у ОСОБА_5 за власною пропозицією за попередньою змовою з ОСОБА_6 виник злочинний умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_7 , а саме його мобільного телефону. ОСОБА_5 зняв із зарядного пристрою мобільний телефон та разом з ОСОБА_6 вийшли з приміщення бару. Таким чином ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 таємно викрали: мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-19300» вартістю 1000грн., у якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 20грн., спричинивши тим самим ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 1020грн.
Таким чином на переконання слідчого своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Того ж дня відразу ж після вчинення крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за пропозицією останнього, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_7 .
Виконуючи задумане, користуючись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає і не може завадити їм, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вийшовши з приміщення бару підійшли до автомобіля, ОСОБА_6 відчинив дверцята автомобіля ключами, які в нього були при собі та сів до автомобіля за кермо, а ОСОБА_5 на пасажирське сидіння та на викраденому автомобілі зникли з місця події, спричинивши своїми злочинними діями матеріальний збиток ОСОБА_7 на суму 16943 грн.

Таким чином на думку слідчого ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

18.02.2020 о 23:00 год. ОСОБА_5 було затримано на підставі ст. 209 КПК України та доставлено до Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, де в подальшому 19.02.2020 о 00:40год. було складено протокол затримання на підставі ст. 208 КПК України. 20.02.2020 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2ст. 289 КК України.

Слідчим до суду подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення або ж продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, незаконно впливати на потерпілих, свідків по даному кримінальному провадженню.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Від захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , та від прокурора ОСОБА_8 надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового апеляційного провадження. Відповідно до вимог ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Розглянувши дану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, один з яких згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: відомостями, які містяться в протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.02.2020; в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.02.2020 за участю потерпілого ОСОБА_7 ; в протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 18.02.2020; в протоколі огляду місця події від 17.02.2020 по вул. Вознесенській м. Первомайськ Миколаївської області; в протоколі огляду місця події від 18.02.2020 по вул. Єврейській в с. Братське, Миколаївської області, постановою про визнання речовим доказом від 19.02.2020.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до восьми років, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення або ж продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_5 схильний до вчинення злочинів, неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності, останній раз був засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.12.2016р.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та у січні 2020 року тільки звільнившись з місць позбавлення волі повторно вчинив нові корисливі злочини, вказане свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та і далі може продовжити свою злочинну діяльність, не має стабільного законного заробітку. Тому вчинення майнових злочинів може бути одним із засобів отримання грошових коштів для прожиття. Крім того ОСОБА_5 знайомий з потерпілим по вказаних кримінальних провадженнях, тому з метою зміни свідчень на свою користь може незаконно впливати на потерпілого.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 405, 406, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2020 року - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді