ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1898/19 Номер провадження 11-кп/814/399/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000540 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Миргород Полтавської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останні рази:
31.07.2019 Миргородським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців,
18.09.2019 Миргородським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
засуджено за:

- ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
- ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Миргородського міськрайонного суд Полтавської області від 18.09.2019, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вирок Миргородського міськрайонного суду від 31 липня 2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі та на підставі положень ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців, визначено виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з часу фактичного його затримання, з 06 серпня 2019 року, строк попереднього ув`язнення зараховано у строк покарання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4239 коп. 27 коп.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин:

30.05.2019 вночі, ОСОБА_8 , правомірно перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , під час спільного вживання алкогольних напоїв разом з власницею будинку та її сином, таємно, повторно, з прямим умислом, шляхом вільного доступу, зі столу викрав мобільний телефон марки «ERGO» BASIC B502 вартістю 916,67 грн, який належить ОСОБА_9 . З місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму.
10.07.2019 приблизно о 16 год. ОСОБА_8 з приміщення житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , що належить померлому ОСОБА_10 та яким користується ОСОБА_11 , таємно, повторно, з прямим умислом, виламавши вхідні двері та проникнувши в середину будинку, викрав належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме: чоловічий джемпер вартістю 75 грн., чоловічу кофту вартістю 48,33 грн, електрочайник Delfa DK-2500 X2 вартістю 401,67 грн., ТВ-ресивер «ROMSAT» вартістю 246,33 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 771,33 грн.
В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів у зв`язку із суворістю, просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_8 більш м`яке покарання.

Свої вимоги захисник обгрунтував тим, що суд першої інстанції не повністю врахував тяжкість вчинених злочинів, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Окрім того, захисник зазначив, що обвинувачений заперечує факт викрадення мобільного телефону «ERGO» BASIC B502 та стверджує, що свою причетність до цього злочину він визнав у зв`язку з пригніченим станом через сварку зі своїми рідними.
Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Доводи захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений не визнає свою причетність до викрадення телефону «ERGO» BASIC B502 колегією суддів не перевіряються за таких підстав.
Як вбачається з журналу судового засідання та запису на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження суду першої інстанції, обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів, зокрема і за першим епізодом, визнав повністю, добровільно, в присутності захисника, у вільній розповіді надав показання про обставини вчинення злочинів, самостійно повідомляючи всі деталі подій по обом епізодам.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину визнав, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо нього, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Тому, колегія суддів не перевіряє судове рішення суду першої інстанції з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися та судом не досліджувались.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_8 у злочинах, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України, а саме в повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким; особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, нові злочин вчинив через невеликий проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність роботи; обставини, які пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Твердження захисника про неврахування обставини, яка пом`якшує покарання, а саме: щирого каяття, є безпідставним, оскільки факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов своє відображення в матеріалах кримінального провадження, так як розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Натомість з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 систематично вчиняє злочини, що не свідчить про осуд своєї поведінки, а у даному провадженні, крім вилученого органами досудового розслідування у обвинуваченого майна, він не вчиняв жодних дій для відшкодування завданих збитків, що вказує на відсутність щирого каяття.
Тобто, всі обставини, передбачені законом, які встановлені в ході судового розгляду, суд першої інстанції врахував при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів, під час перегляду вироку суду, не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи захисника про суворість призначеного покарання є безпідставними.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, а отже апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4