Справа № 592/9280/13-к
Провадження № 1-о/592/6/20
УХВАЛА

12 червня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, -

В С Т А Н О В И В :

14.04.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок був залишений без змін. Ухвала від 24.02.2014 року. Він одночасно заявляє клопотання про поновлення строку подання заяви за нововиявленими обставинами на підставі неправдивих показів свідків та виключними обставинами На початку судового провадження по клопотанню всіх сторін було прийняте рішення 21.10.2013 року 14:55:08 (журнал судового засідання) провести повне дослідження доказів, згідно Реєстру досудового розслідування. Судом, в процесі судового провадження, без оголошення, було змінено таке рішення, та без роз`яснення такого рішення, чому саме суд вирішив недоцільним розгляд доказів, які не були розглянуті, а саме, які могли суттєво вплинути на судове рішення кваліфікації статті КК України та міру та вид покарання. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на нерозгляд судом першої інстанції окремих доказів, не вбачав підстав для витребування та дослідження таких доказів, висновок експертів № № 203, 502, 503, 718, 1070 та допиту свідків, значних для кримінального провадження, а саме:свідка ОСОБА_3 , який був відсутній при перегляді відеозапису слідчого експерименту з його участю, але не був допитаний при неодноразових клопотаннях про його допит після перегляду відеозапису, при якому виникло багато питань. Не притримання судом вимог ч. 3 ст. 349 КК України привело до неправильного судового рішення, адже судом не було з`ясовано, чи не заперечують учасники судового провадження визнати недоцільність дослідження доказів, які не розглянуті. Чи правильно розуміють особи зміст таких обставин, чи немає сумнівів в добровільності їх позицій. При цьому суд не роз`яснив, що в такому разі буде скасовано право на оскарження цих обставин в апеляційному порядку. Що саме і стало перешкодою подальшому провадженню в апеляційній інстанції. Визнаючи свою вину частково, він не був згоден з обвинуваченням з кількістю нанесених ним ударів потерпілому, та був сумнів, що саме від його ударів настала смерть потерпілого. В судовому засіданні він пояснив, що якщо експертиза підтвердить, що смерть наступила від саме його ударів, то він визнає вину повністю. В матеріалах кримінальної справи відсутній технічний носій інформації судового провадження, а саме: показів ОСОБА_3 від 23.10.2013 року, де спочатку звукозапис стертий, а потім заглушений мобільним зв`язком. В суді ОСОБА_4 поясняв, що спершу прийшла ОСОБА_5 , що на стелі були полоси від палиці, в вироку показ ОСОБА_4 змінені та такі, які не відповідають обставинам, які показав ОСОБА_3 при слідчому експерименту. Судом не з`ясована правильність застосування ст. 89 КК України, стосовно погашення судимості. Застосваний закон, який не підлягає застосуванню. Адже він був засуджений за тяжкий злочин та до строку погашення судимості знову скоїв злочин. Протокол слідчого експерименту з його участю не відповідає відеозапису цієї дії, де ним не вказувалось на палицю перемотану проволокой та при проведенні якого, на нього здійснювався тиск зі сторони слідчого, а також при проведенні огляду місця по вул. Баумана, що вказує на штучне створення доказів та фальсифікацію справи. Ці обставини підтверджені судом Зарічного району м. Суми, та з відеозапису слідчого експерименту вбачається явний тиск на нього при наданні показів. Він просив відкрити кримінальне провадження про перегляд вироку Ковпаківського району м. Суми від 02.12.2013 року за нововиявленими обставинами та переглянути вирок, дослідивши всі докази. Також він просив розглянути дану заяву з його обов`язковою особистою присутністю в залі судового засідання, для надання доказів (вхідний № 17156/20 від 14.04.2020 року) (а. п. 1, 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.04.2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, було залишено без руху (а. п. 12) .

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, прихожк до наступного висновку.

Ч. 2 ст. 459 КПК України передбачено, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

В своїй заяві ОСОБА_2 не зазначив конкретні новоявлені обставини, які дають підстави для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

В своїй заяві ОСОБА_2 не зазначив коли він дізнався або міг дізнатися про вказані ним обставини.

Із змісту п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України вбачається, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

В своїй заяві ОСОБА_2 не зазначив обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Згідно ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. Копія ухвали невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами й усіма доданими до неї матеріалами.

Отже, оскільки заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, відтак вказану заяву слід повернути заявнику.

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

13.03.2017 року Верховний Суд України, розглядаючи справу № 3-1629гс16 дослідив питання щодо умов перегляду рішень судів розглянутих за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, з огляду на вищевикладене не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-108гс14 та зазначено, що до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи та те, що ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи (http://reyestr.court.gov.ua/Review/40731216) .

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Слід зазначити, що скасування первісного судового рішення, яке стало підставою для обґрунтування пізнішого, спонукає до необхідності переглянути й рішення, яке було ухвалене пізніше і використало висновки попереднього. Єдине, що обмежує можливість існування такої підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами: за кримінальною процесуальною теорією суті нововиявлених обставин, скасування первісного судового рішення повинно бути до ухвалення пізнішого судового рішення, але суд скориставшись висновками іншого суду, не знав і не міг знати про його скасування. Інакше цю підставу перегляду не можна віднести до нововиявлених обставин.

У п. 42 справи Желтяков проти України (заява № 4994/04) Європейський суд з прав людини вказав на те, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) , № 28342/95, п. 61, ECHR1999-VII) .

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії ) .

Аналогічна думка Європейського суду з прав людини щодо нового розгляду справи у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження викладена у рішенні від 06.12.2005 року у справі Попов проти Молдови № 2.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Сокуренко і Стригун проти України від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду , але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам ст. 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини, що повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення у справі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France) .

Більш того, як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі Правєдная проти Росії (Pravednaya v. Russia) , заява № 69529/01, п. п. 27, 28, та рішення від 06.12.2005 року у справі Попов проти Молдови № 2 (Popov v.Moldova № 2) , заява № 19960/04, п. 46, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду справи, в якій винесено остаточне рішення (рішення у справі Кучеренко проти України № 41974) . Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні (ст.17 Закону України Про виконання рішень за застосування практики Європейського Суду з прав людини ) , у справах Рябих проти Росії та Науменко проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантовано ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення і повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не зміни рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду та ухвалення нового рішення у справі.

За змістом ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 року зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Згідно п. 93 Рішення Другої секції Європейського суду з прав людини по справі Салов проти України (Заява № 65518/01) від 06.09.2005 року, право на справедливий судовий розгляд, передбачене ст. 6 § 1 Конвенції, передбачає повагу до принципу верховенства права. Одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення у справі Brumrescu, § 61) . Відповідно до цього принципу жодна з сторін не може клопотати про перегляд остаточного і обов`язкового рішення переважно для того, щоб заслухати справу знову та домогтися нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду рішень мають застосовуватися з метою виправлення судових помилок, а не для нового розгляду справи по суті. Перегляд не має розумітися як удавана апеляція, і сама лише можливість існування двох поглядів на питання не є підставою для дослідження перегляду справи. Відступ від цього принципу дозволяється, коли це зумовлено обставинами суттєвого та непереборного характеру (Рябих проти Росії , заява № 52854/99, § 52, ECHR 2003-IX) .

Таким чином, прихожу до висновку про те, що заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, слід повернути заявнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 63 Конституції України; ст. ст. 3, 31, 33, 36, 76, 429, 459 467 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.12.2013 року, яким його було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років, повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами невідкладно надіслати ОСОБА_2 разом з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не перешкоджає повторному зверненню до суду у разі належного оформлення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвала про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив судове рішення (ухвалу) .

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1