Справа № 930/3033/19
Провадження №1-кп/930/265/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2020 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Немирові матеріали кримінального провадження внесених до ЄРДР за №0000511 від 30.10.2019 року по обвинувальному акту відносно:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимий вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 10.07.2017 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 11050 грн, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи раніше судимим вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 10.07.2017 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 11050 грн, за що судимість у встановленому законом порядку на знята та не погашена, крім того на розгляді у Немирівському районному судді Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000155 від 11.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, однак останній на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, передбачений ч. 3 ст. 296 КК України за наступних обставин.

29 жовтня 2019 року близько 18:15 год. ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці, а саме біля входу у інтернет-кафе «PORTAL», що розташоване у підвальному приміщенні Немирівського районного будинку культури, за адресою: вул. Горького, 93, м. Немирів Вінницької області, повторно маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи існуючі загальноприйняті правила поведінки та моралі у суспільстві, під час розмови з ОСОБА_6 використовуючи малозначний привід, умисно наніс йому 3 удари кулаками обох рук в область його обличчя справа та зліва. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_4 різко підійшов до ОСОБА_6 та умисно, безпричинно наніс кулаком лівої руки 1 удар в область обличчя останнього.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 244 від 13.11.2019, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців в області правої щоки, в проекції нижньої щелепи зліва, в області правого повіка правого ока з поширенням на спинку носа, закритого перелому кісток носа, крововиливів на слизовій оболонці правої щоки, верхньої та нижньої губ зліва, травматичного сколу (ріжучої частини) 2 зуба верхньої щелепи зліва та 4,5 зубів нижньої щелепи зліва, струсу головного мозку, які згідно цього ж висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (п. 2.3.3.).
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України визнав повністю, підтвердивши його обставини. У вчиненому щиро розкаявся. Крім того визнав позовні вимоги потерпілого в повному обсязі. Частково відшкодував шкоду, а саме у розмірі 5000 грн.
Потерпілий ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив суворо покарати обвинуваченого.
Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України.
Прокурор, обвинувачений, захисник та потерпілий не заперечували фактичні обставини кримінального провадження і не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, і немає сумнівів у добровільності й істинності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, сукупність наведених і оцінених судом доказів, дозволяє суду прийти до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене особою раніше судимою за хуліганство.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, однак на шлях виправлення не став та здійнив новий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, в скоєному розкаявся, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, поведінку під час судового розгляду та перебуванні під домашнім арештом, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, визнання вини, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, що обтяжують вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , судом визнано рецидив злочинів.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що до ньогослід застосувати покарання необхідне та достатнє для його виправлення та перевиховання, крім того з метою попередження нових злочинів необхідне призначення покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі згідно санкції ч.3 ст.296 КК України.
Згідно ухвали Немирівського районного суду від 28.01.2020 року вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрана міра запобіжного заходу у виді взяття під варту з 28.01.2020 року.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.03.2020 року змінено ОСОБА_4 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.
28.01.2020 року потерпілим по справі ОСОБА_6 подано позовну заяву, в якій він просить стягнути з обвинуваченого на його користь кошти в сумі 18300 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн відшкодування моральної шкоди.

21.05.2020 року потерпілим ОСОБА_6 подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь кошти у сумі 18300 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 50000 грн. відшкодування моральної шкоди та упушену вигоду в розмірі 31200 грн.

Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно ст. 1166 ЦПК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Враховуючи визнання позовних вимог обвинуваченим ОСОБА_4 та враховуючи часткове відшкодування шкоди у розмірі 5075 грн (а.с.132)., суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі в частині не відшкодованої шкоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
В силу ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, яка була завдана потерпілому полягає в наступному він пережив страх, фізичний біль, порушились його робочі та життєві плани, змушений був вживати додаткові заходи для організації свого життя, під час його тривалого перебування на стаціонарному лікуванні він був відірваний від перебування в родинному колі, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі.
Крім того ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 упущену вигоду, яку він міг отримати в наслідок передання майна в суборенду, а саме нежитлового приміщення загальною площею 81 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . У зв`язку із станом здоров`я він уклав договір суборенди орендованого майна не з листопада 2019 року, а з грудня 2019 року, внаслідок чого втратив вигоду в розмірі місячної орендної плати в сумі 31200 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене упущена вигода).

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верхового Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

В обґрунтування своїх вимог про стягнення упущеної вигоди зазначаю, що ОСОБА_6 міг отримати кошти від надання нежитлового приміщення в суборенду, але неправомірні дії відповідача ОСОБА_4 стали причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Враховуючи вище викладене суд дівйшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 упушеної вигоди в розмірі 31200 грн на користь ОСОБА_6 в повному обсязі.

Речовими доказами по справі є медична картка стаціонарного хворого №5352 .

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не обриралась.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк відбування покарання, період перебування під вартою з 28.01.2020 року по 25.03.2020 року включно.
Строк відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Речові докази по справі, а саме медичну картку стаціонарного хворого №5352 повернути у Немирівську Центральну районну лікарню, що розташована за адресою вул.. Євдокименка,21 м.Немирів Вінницької області.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та відшкодування упущеної вигоди задовільнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Немирівським РВ УМВС у Вінницькій області 06.09.2007 року на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти у розмірі 13225 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, кошти у розмірі 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та кошти у розмірі 31200 грн в рахунок відшкодування упушеної вигоди.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1