Дата документу 28.04.2020 Справа № 554/3441/20
Провадження № 1-кс/554/5794/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2020 року м. Полтава
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу № 1525к від 30.11.2018 року ОСОБА_4 обіймає посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області.
У подальшому, 31 березня 2020 року, приблизно о 20 годині при особистій зустрічі в районі житлового масиву «Перемога», що знаходиться у м. Дніпро, ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_5 повідомленням їй про підозру у скоєні злочину та обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави у значному розмірі, внаслідок чого ОСОБА_5 буде тривалий час знаходитися в місці попереднього ув`язнення, а в подальшому їй буде призначено максимальне покарання за вказаний злочин. Свою протиправну вимогу ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що особисто знайомий із начальником слідчого відділу Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, підлеглі якого здійснюють досудове розслідування у зазначеному вище кримінальному проваджені. У разі надання грошових коштів ОСОБА_4 , вони, зокрема, будуть використані для впливу на вказаного начальника та слідчих для вирішення питання закриття даного кримінального провадження.
У подальшому, 17 квітня 2020 року, приблизно о 14 год. 30 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ОСОБА_4 висунув останній вимогу щодо збільшення розміру неправомірної вигоди до 7 000 (семи тисяч) доларів США і почав погрожувати ОСОБА_5 кримінальною відповідальністю за більш тяжкий злочин, а саме передбачений ч. 3 ст. 307 КК України.
Після цього, ОСОБА_4 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.
24.04.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України у одержанні неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.
Обставини протиправної діяльності ОСОБА_4 підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами.
Доручення про проведення досудового розслідування від 24.12.2020, на 1 аркуші (без наявного підпису ОСОБА_6 );
Повідомлення про початок досудового розслідування від 24.12.2019, на 1 аркуші;
Рапорт від 23.12.19 року за підписом ОСОБА_7 , на 1 аркуші;
Електронний рапорт співробітників УПП, на 1 аркуші;
Протокол огляду від 23.12.2019 року, на 3 аркушах;
Постанова про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 28.12.2019, на 1 аркуші;

Лист з Дніпровського НДЕКЦ від 10.03.2020 №19/104-8/2/7919, на 1 аркуші;

Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.04.2020, на 1 аркуші;

Супровідний лист з Дніпровського НДЕКЦ від 10.03.2020 №19/104-8/2/7919, на 1 аркуші;

Довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0003218, на 1 аркуші;

Висновок експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020, на 4 аркушах.

Квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу №445, на 1 аркуші;

Квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу №445, на 1 аркуші;

Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.04.2020, на 1 аркуші;

Копія висновку експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020, на 2 аркушах;

Полімерний спец-пакет МВС експертна служба № 5354574, до висновку експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020 кп №0003218.

24.04.2020 року вилучені в ході обшуку речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України.

У подальшому щодо вказаного майна планується проведення оглядів, експертиз, використання їх під час допиту осіб, тощо.

На даний час щодо вказаних речей і документів проведені та продовжують проводитися слідчі дії, у зв`язку з чим відповідною постановою слідчого у кримінальному провадженні вони визнані речовими доказами.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного слідчий просить накласти арешт на майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, прокурор надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу(ч. 1ст. 173 КПК України).

Встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000483 від 03.04.2020 року за ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.04.2020 року було надано дозвіл на проведення обшуку у робочих кабінетах співробітників слідчого відділення Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , камери (кімнати) речових доказів, що розташовані в приміщенні слідчого відділення Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченко, буд. 7, і на праві власності належить державі Україна, в особі Міністерства внутрішніх справ, з метою виявлення та відшукання матеріалів досудового розслідування №0003218 від 24.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та речових доказів у ньому, електронних засобів інформації, мобільних терміналів зв`язку, чорнових записів. (а.с.24-27).
23.04.2020 року слідчим ТУ ДБР ОСОБА_10 було проведено обшук у відділенні Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.(а.с. 19-23).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час обшуку від 23.04.2020 року, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 23.04.2020 року, майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1ст.170 КПК України.

Тому, на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000483 від 02.04.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке належить слідчому відділенню Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, та вилучене в ході обшуку за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченко, буд. 7, а саме:

1.Витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0003218 від 24.12.2019, на 1 аркуші;

2.Доручення про проведення досудового розслідування від 24.12.2020, на 1 аркуші (без наявного підпису ОСОБА_6 );

3.Повідомлення про початок досудового розслідування від 24.12.2019, на 1 аркуші;

4.Рапорт від 23.12.19 за підписом ОСОБА_7 , на 1 аркуші;

5.Електронний рапорт співробітників УПП, на 1 аркуші;

6.Протокол огляду від 23.12.2019, на 3 аркушах;

7.Постанова про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 28.12.2019, на 1 аркуші;

8.Лист з Дніпровського НДЕКЦ від 10.03.2020 №19/104-8/2/7919, на 1 аркуші;

9.Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.04.2020, на 1 аркуші;

10.Супровідний лист з Дніпровського НДЕКЦ від 10.03.2020 №19/104-8/2/7919, на 1 аркуші;

11.Довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0003218, на 1 аркуші;

12.Висновок експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020, на 4 аркушах.

13.Квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу №445, на 1 аркуші;

14.Квитанція про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу №445, на 1 аркуші;

15.Постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.04.2020, на 1 аркуші;

16.Копія висновку експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020, на 2 аркушах;

17.Полімерний спец-пакет МВС експертна служба № 5354574, до висновку експерта №19/104-8/280 від 06.03.2020 кп №0003218, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1