ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 647/554/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/819/162/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бериславського районного суду Херсонської області від 04 березня 2020 року про арешт майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаною ухвалою накладений арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ 110220 синього кольору, 1992 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі - НОМЕР_2 , який полягає у забороні відчуження, розпорядження вищевказаним майном у будь-який спосіб.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував необхідністю збереження вищевказаного транспортного засобу, як речового доказу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, а в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Зокрема апелянт зазначає про порушення слідчим суддею вимог ст. 171 КПК України, а саме в оскаржуваній ухвалі не зазначено: підстави і мету накладення арсину, відповідно до положень статті 170 КПК України, не було вмотивовано чому інші, окрім арешту, заходи забезпечення провадження не можуть забезпечити збереження майна та для запобігання яким ризикам необхідно накласти арешт на майно.

Крім того, на думку апелянта постановлена слідчим суддею ухвала носить цілком формальний характер, оскільки постановлена без належного мотивування того яким саме критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, відповідає автомобіль ЗА3 110220.

Також апелянт вказує на відсутність в оскаржуваній ухвалі заперечень захисту проти задоволення клопотання.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. З ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК. Крім цього, у разі задоволення цивільного позову, суд може вирішити питання про накладання арешту майна для забезпечення позову до набрання вироком законної сили.

Частина 2 ст. 167 КПК передбачає право вилучення майна слідчим, у разі якщо є достатні підстави вважати, що вони: - підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; - призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; - одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів провадження 02 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000127 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактом вчинення невстановленими особами крадіжки майна.
02 березня 2020 року за адресою: Херсонська область, м. Берислав, вул. Гоголя, буд. № 6, навпроти адміністративної будівлі Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області, працівниками поліції було проведено огляд транспортного засобу марки ЗАЗ 110220, державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого влучено транспортний засіб марки ЗАЗ 110220 синього кольору та ряд іншого майна.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 вбачається, що власником вищевказаного автомобіля є ОСОБА_7 .

Як вбачається з наданих суду матеріалів кримінального провадження, санкція статі ч. 2 ст. 185 КК України не передбачає спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; в рамках даного кримінального провадження про підозру нікому не повідомлено, цивільний позов не заявлений.

Крім того, незважаючи на те, що вищевказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, як клопотання слідчого, так і оскаржувана ухвала слідчого судді, не містить належних та достатніх обґрунтувань того, яким саме критеріям визначеним КПК, як речового доказу, відповідає вказаний автомобіль та за яких підстав, з урахуванням завдань арешту майна, у слідчого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що саме цей автомобіль є доказом злочину.
Зважаючи на викладене апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала слідчого судді - скасуванню, з ухваленням нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 171-174, 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бериславського районного суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, якою задоволення клопотання слідчого СВ Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ 110220 синього кольору, 1992 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі - НОМЕР_2 , який полягає у забороні відчуження, розпорядження вищевказаним майном у будь-який спосіб - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання слідчого СВ Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 про накладення арешту на транспортний засіб марки ЗАЗ 110220 синього кольору, 1992 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі - НОМЕР_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: