Провадження № 11-кп/824/1207/2020 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України відносно ОСОБА_7 , строком на 60 діб, до 24 лютого 2020 року включно. Визначено щодо обвинуваченої ОСОБА_7 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на неї обов`язків, у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 576 300 гривень.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачена опинившись на волі, зможе ухилитись від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), і на це вказують такі обставини, як суспільно небезпечний характер протиправних дій, в яких вона обвинувачується і щодо яких органами досудового розслідування висунута обґрунтована підозра (обвинувачення); мотиви, за яких ОСОБА_7 вчинила дії, що ставляться їй у провину; тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винною у вчинені інкримінованих злочинів. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачена, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які на даний час не допитані судом, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.
Також, судом першої інстанції було взято до уваги дані про особу обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків, вік та стан її здоров`я, та відсутність об`єктивних медичних застережень щодо неможливості перебування її під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити рішення яким скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року як таку, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не відповідає загальним засадам кримінального провадження в частині верховенства права та законності. Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 з-під варти.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК України, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не відповідає Конституції України, явно упередженою та направлено на незаконне притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а відтак є завідомо неправосудною оскільки ОСОБА_7 ні підозрюваною, ні обвинуваченою у кримінальному провадженні №0010224 від 20.12.2018 не являється з огляду на вищевикладене.
Так, у відповідності до матеріалів кримінального провадження №0010224 від 20.12.2018 повідомлення про підозру ОСОБА_7 складено слідчим СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 26 квітня 2019 року та цього ж дня погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №8 м. Києва ОСОБА_11 .
Згідно з інформацією, яка міститься на останньому аркуші вказаного повідомлення про підозру воно вручене ОСОБА_7 24 травня 2019 року, тобто через 28 днів після його складання.
У матеріалах судової справи №759/12855/19 документ, який би засвідчував факт належного (тобто у спосіб передбачений приписами КПК України) направлення ОСОБА_7 повідомлення про підозру від 25.04.2019 у день його складання відсутній.
Тобто, приймаючи до уваги вимоги чинного КПК України очевидним є той факт, що повідомлення про підозру у визначений нормами КПК України строк, тобто у день його складання, ОСОБА_7 не вручалось і інший законний, передбачений чинним КПК України спосіб їй також не направлялось, а відтак вона не являється підозрюваною у кримінальному провадженні №0010224 від 20.12.2018.
Окрім того, захисник зазначає, що у відповідності до інформації, що міститься на аркуші справи №27, том 1 матеріалів судової справи №759/12855/19 заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_12 супровідним листом №43/3639 вих-19 від 12.07.2019 направив до Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 на 16 аркушах додатком до якого є реєстр матеріалів досудового розслідування на 1 аркуші, розписка обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів кримінального провадження на 1 аркуші.
Разом з тим, на аркушах справи №26 том 1 матеріалів судової справи міститься рукописний текст виконаний адвокатом ОСОБА_13 у відповідності з яким він акцентує увагу на тому, що вручення обвинувального акту є передчасним, оскільки не розглянуто клопотання сторони захисту, а відтак досудове розслідування не може вважатися повним та всебічним. Жодного слова, що адвокат ОСОБА_13 отримав обвинувальний акт у документі, що міститься на вказаному аркуші немає.
Також, апелянт звертає увагу на те, що у матеріалах судової справи відсутня розписка ОСОБА_7 про вручення їй обвинувального акту.
Більше того у матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би свідчив про факт вручення ОСОБА_7 обвинувального акту, як і документ який би засвідчував по якій причині відсутня розписка про вручення їй обвинувального акту.
На підставі наведеного, на думку захисника є очевидним то факт, що в порушення приписів ч.1 ст.337 КПК України суд першої інстанції умисно проводить судовий розгляд відносно особи, якій не висунуте обвинувачення, оскільки ще в підготовчому судовому засіданні 23.07.2019 адвокат ОСОБА_13 повідомив суд, що ОСОБА_7 повідомлення про підозру та обвинувальний акт не вручалися.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка також підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити,
пояснення представника потерпілих ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, один з яких відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та у разу визнання її судом винуватою, передбачено покарання у виді реального позбавлення волі строком до 12 років та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувача може переховуватись від суду, та може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Щодо доводів захисника про те, що в порушення приписів ч.1 ст.337 КПК України суд першої інстанції умисно проводить судовий розгляд відносно особи, якій не висунуте обвинувачення, оскільки ще в підготовчому судовому засіданні 23.07.2019 адвокат ОСОБА_13 повідомив суд, що ОСОБА_7 повідомлення про підозру та обвинувальний акт не вручалися, на думку колегії суддів є необґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч.1 ст.178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином., зокрема, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.
Окрім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченої та інші передбачені ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі захисник, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.
Окрім того колегія суддів зауважує, що оскаржувана ухвала втратила законну силу, тому доводи захисника щодо невідповідності та незаконності оскаржуваного судового рішення не можуть мати значення на момент ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4