КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001593 від 16.02.2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 125 КК України.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають формулюванню обвинувачення щодо конкретних дій та їх послідовності, так як при формулюванні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і при викладенні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті пропущений текст в різних їх частинах, а також, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не узгоджуються між собою, і таким чином, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, як вбачається з обвинувального акта ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, такий акт не містить відомостей про місце проживання обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, такі відомості не відповідають дійсності, тому, що в ході проведення підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , починаючи з 23 лютого 2020 року та на момент складання та направлення обвинувального акту до суду, проживав в АДРЕСА_2 , отже, відомості, які зазначені в обвинувальному акті в цій частині, не відповідають дійсності у зв`язку з чим, такий обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2020 скасувати, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001593 направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні посилається на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як зазначає апелянт, вирішуючи питання щодо меж обвинувачення під час підготовчого судового засідання, суд вийшов за межі власних повноважень, передбачених КПК України, а саме, суд вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки повинен був лише визначитись, чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, не вдаючись до аналізу правильності викладення обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

В тому числі, суд вийшов за межі повноважень, передбачених для стадії підготовчого судового засідання, оскільки зазначив про неможливість проведення судового розгляду у скороченому порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, незважаючи на те, що вирішення питання щодо порядку та обсягу дослідження доказів відноситься до завдань судового розгляду та не може бути вирішене до початку судового розгляду.

Крім цього, як зазначає апелянт, суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив закріплену п. 4 ч. 2 ст. 4 Конституції України та у ст. 22 КПК України конституційну засаду судочинства принцип змагальності, оскільки, посилаючись на положення ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, в даному випадку перебрав на себе функцію обвинувачення, позбавивши прокурора, який здійснює конституційну функцію підтримання державного обвинувачення у суді, можливості використати право на зміну обвинувачення, передбачене ст. 338 КПК України, та вийти за межі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, а також суд одночасно з вище зазначеним, порушує закріплене у підпункті а) п. 3 ст. 6 Конвенції з прав людини та деталізоване у практиці Європейського суду з прав людини право обвинуваченого «…бути повідомленим про обвинувачення, яке йому пред`являється…».

Звертає увагу прокурор і на те, що твердження суду про те, що дані порушення (суперечності та протиріччя в формулюванні обвинувачення) неможливо усунути під час судового розгляду, суперечить подальшому власному висновку, оскільки вказує, що прокурор в порядку ст. 338 КПК України має право змінити висунуте обвинувачення.

Однак, на думку апелянта, вказане не є обставиною, що суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ст. 291 КПК України встановлює перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, і дані відомості, як зазначає прокурор, наявні у обвинувальному акті, що підтверджується оскаржуваною ухвалою про повернення обвинувального акту, у зв`язку з чим, порушення ст. 291 КПК України фактично відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою цієї ж норми КПК передбачено, які відомості повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими даними, в ньому повинні міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001593 від 16.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який було направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, вказаний процесуальний документ, за своїм змістом, у повній мірі відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для висновку про його невідповідність вимогам цього Кодексу.
Посилання в ухвалі суду на те, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення має суттєві протиріччя з описом фактичних обставин кримінального правопорушення, а також на те, що обвинувальний акт не містить відомостей про місце проживання обвинуваченого є такими, що не відповідають змісту цього документу, оскільки, всупереч твердженням суду, в ньому з достатньою повнотою наведені, як фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і формулювання обвинувачення.
Зокрема, що ж стосується посилання в оскаржуваній ухвалі суду на те, що в обвинувальному акті допущена суперечливість між викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, то воно взагалі є безпідставним, з точки зору відповідності чи невідповідності обвинувального акта вимогам закону, оскільки воно не є перешкодою для призначення судового розгляду, під час якого прокурор, за наявності для того підстав, відповідно до положень ст. 338 КПК України, має право змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення.
Крім того, як передбачено ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Що ж стосується посилання суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не проживає за адресою, вказаною в обвинувальному акті, а саме: АДРЕСА_1 , оскільки в ході судового засідання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , починаючи з 23.02.2020 та на момент складання і направлення обвинувального акту до суду, проживав в АДРЕСА_2 , то воно не може бути визнане належним обґрунтуванням того, що зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки наведені обставини не перешкодили забезпеченню явки та участі обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду, прийняте за результатами підготовчого засідання є незаконним, оскільки при його постановленні були порушені вимоги кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалу підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 рокупро повернення прокуроруобвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у звязку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України,необхідно скасувати, з призначенням, за матеріалами зазначеного кримінального провадження, нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року, відповідно до якої обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001593 від 16.02.2020 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 125 КК України, повернуто прокурору, скасувати та призначити за матеріалами зазначеного кримінального провадження новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2060/2020

Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1