ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1536/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню освіту 11 класів, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, що не має на утриманні осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме: 07.06.2003 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 01.01.2004 р. Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 01.06.2010 р. Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 18.07.2013 р. Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; 05.02.2014 р. Харківським районним судом в Харківській області, за ч.1 ст.391 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, - визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання строком на 3 /три / роки, якщо протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину. Зарахувано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 04 вересня 2019 року по 27 листопада 2019 року. В силу ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», змінено на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, яке скасувати після набрання вироку законної сили. Згідно вироку, ОСОБА_7 , визнано винним у тому, що будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, а саме 07.06.2003 Київським районним судом міста Харкова за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 01.01.2004 Київським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 01.06.2010 Київським районним судом міста Харкова за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 18.07.2013 Київським районним судом міста Харкова за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років; 05.02.2014 Харківським районним судом в Харківській області, за ч.І ст.391 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, маючи не зняту і не погашену згідно ст.89 КК України судимість, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин. В період часу з 01 листопада 2017 року до 23 березня 2018 року (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим) ОСОБА_7 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, поєднаного із проникненням у інше приміщення, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник через паркан на територію двору вищевказаного домоволодіння, після чого шляхом вільного доступу через відчинені двері проник до сараю (тобто іншого приміщення, яке включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей, де скориставшись відсутністю власників майна та вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_8 , а саме: дитячий велосипед синього кольору ТМ «Benneto», б/в, у робочому стані, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1623 від 12.04.2018 - 1227 грн. 00 коп.; двоколісний велосипед Formula STORMY б/в, у робочому стані, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1623 від 12.04.2018 - 2677 грн. 00 коп, перемістивши вищевказане майно в двір будинку АДРЕСА_3 . Заволодівши вищезазначеним майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 , майнову шкоду на загальну суму - 3904 грн. 00 коп. На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 у кримінальному проваджені стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необгрунтованим застосуванням ст. 75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі реально. В обгрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на вимоги ч. 1 ст. 65 КК України, на висновки, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року. Вважає, що судом не враховано дані, що характеризують особу засудженого та характер вчинених ним дій. Злочин, за який засуджено ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, ОСОБА_7 не працює, раніше 5 разів судимий за скоєння злочинів середньої тяжкості та тяжких, в тому числі за злочини проти власності, кожного разу до покарань у вигляді позбавлення волі реально. Таким чином, ОСОБА_7 фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства. Що стосується щирого каяття щодо своєї вини, то саме це по собі, не є підставою для звільнення, а характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_7 , хоч і має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, про що вказано у вироку, однак на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Апеляційному суду обвинувачений пояснив, що перебуває в Київській області, де неофіційно працює, сім*ї не має, проте утримує мати похилого віку, що прокурором не було спростовано. Самостійно з*явився на виклик апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого у скоєному та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Посилання прокурора на те, що щире каяття саме по собі не є підставою для звільнення, а характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, не спростовують висновків суду щодо призначеного покарання, оскільки судом враховуються всі обставини у своїй сукупності. Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вину вчиненому визнав, дитячий велосипед повернуто потерпілій, яка відповідно до заяви, що наявна в матеріалах справи (а.с. 46), відмовилася заявляти цивільний позов у кримінальному провадженні. Враховуючи наслідки кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпечності, відсутність претензій з боку потерпілої особи, підстав вважати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням є явно не справедливим, колегією суддів не встановлено. Висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, з призначенням йому максимального іспитового строку є небезпідставним та, на думку колегії суддів, є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, апеляційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: