ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/12/20
Провадження № 1-в/210/33/20

"14" лютого 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника КВК №80 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_7 відносно засудженого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого: 22.09.2015 року вироком Миргородського міського районного суду Полтавської області за ч.3 ст.289, ст. 69, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до6 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності,

про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу 03 січня 2020 року надійшло подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_7 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування подання зазначили, що він відбув необхідну частину покарання, має три заохочення, діючих стягнень не має, характеризується позитивно, працевлаштований на об`єкті «Госпобслуги» різноробочим.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 .
Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання засудженого, оскільки ОСОБА_4 має неповнолітніх дітей, одружений, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 23 липня 2015 року є учасником бойових дій.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав захисника, просив клопотання задовольнити.
Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_6 також підтримав подання просив суд його задовольнити, зазначив, що засуджений довів своє виправлення.

Суд, вислухавши, прокурора, захисника, засудженого та представника КВК №80 дослідивши клопотання, дослідивши особову справу засудженого, його індивідуальну програму, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин (ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст.81 КК України є фактичне відбуття засудженим певної частини покарання за відповідний злочин.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконання громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Розглядаючи подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_7 відносно засудженого ОСОБА_4 щодо умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні, відповідно до матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч.3 ст.289, ст.69, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до 6 років позбавлення воліз конфіскацією особистого майна, тобто за умисний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.09.2015 року. Під час утримання в УВП №23 м. Полтави, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 13.02.2016 року утримувався в УВП № 4 м. Дніпра, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 28.02.2016 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія №80», за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 3 рази. Працевлаштований на об`єкті «Госпобслуги» різноробочим. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх передбачені законодавством вимоги. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, а саме в гуртку «Фізкультура та спорт», крім того, бере участь в реалізації програми диференційованого вихованого впливу «Правова просвіта», «Фізкультура та спорт» та «Підготовка до звільнення», а також приймає активну участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до Довідки про доходи виданої засудженому ОСОБА_4 за період з 28 лютого 2016 року по 01 жовтня 2019 року винагорода за роботу останнього складає 4215,01 грн.

Відповідно до оцінки ступеня виправлення засудженого від 07.11.2019 року зазначеного в Щоденнику індивідуальної роботи із засудженим, ОСОБА_4 довів своє виправлення.

Станом на 20.12.2019 року засуджений ОСОБА_4 відбув 3/4 строку покарання.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п.2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Водночас сформована Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судова практика передбачає, що висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, або умовно-дострокове звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів згідно ч.4 ст.12 КК України та відбув 3/4 призначеного покарання станом на 14.02.2020 року.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2016 року згідно ч.5 ст.72 КК України, відповідно до якої засудженому ОСОБА_4 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення за період з моменту затримання з 22.09.2015 року по день набрання вироком законної сили 24.12.2015 року.
Строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки йому в силу ч.5 ст.72 КПК України, було скорочено покарання на 3 місяці, а відтак до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 20.06.2021.
Також суд враховує, що п.17 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. зазначено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, під час судового засідання у справах цієї категорії суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, тощо.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. Крім того необхідно зазначити, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року №2, проаналізувавши данні щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а лише стає на шлях виправлення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_7 , відносно засудженого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 17 лютого 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1