ПОСТАНОВА

іменем України
12 травня 2020 року

м. Київ
справа № 370/3257/19

провадження № 51-5797 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 навирок Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року таухвалу Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Королівка Макарівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року ОСОБА_10 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк: за ч. 2 ст. 190 КК 2 роки, за ч. 3 ст. 190 КК 5 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.
Суд визнав ОСОБА_10 винуватим у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно, і в заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому у великому розмірі, за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд,23 квітня 2009 року близько 11:30 ОСОБА_10 у смт Макарів Макарівського району Київської області з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна шляхом обману та зловживання довірою, попередньо домовившись про зустріч із ОСОБА_7 поблизу будинку № 7 на вул. Проектній зі сторони вул. Червоноармійської, попросив у неї позичити йому 14 500 доларів США, не маючи наміру їх повертати. При цьому ОСОБА_10 використав довірливі відносини з потерпілою та свідомо ввів її в оману, повідомивши, що в нього хвора мати ОСОБА_11 , якій на лікування потрібна значна сума коштів, що не відповідало дійсності, а також завірив, що поверне гроші не пізніше 30 квітня 2011 року.
Будучи введеною в оману, ОСОБА_7 , взявши в позику вказану суму грошей у ОСОБА_12 , того ж дня близько 15:00 за вказаною адресою поблизу будинку,де проживав ОСОБА_10 , у власному автомобілі в присутності двох свідків передала ОСОБА_10 14 500доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 111 650 грн. Своїми діями ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 матеріальних збитків на зазначену суму, що є великим розміром та у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Також 06 липня 2011 року близько 14:00 у смт ОСОБА_13 , попередньо домовившись про зустріч, прийшов до автомобіля ОСОБА_7 , яка чекала на нього на АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, переслідуючи корисливий мотив, попросив передати йому 5 000 доларів США, не маючи наміру їх повертати. При цьому ОСОБА_10 використав довірливі відносини з потерпілою та свідомо ввів її в оману, повідомивши, що має намір повернути їй борг у розмірі 14 500 доларів США, для чого нібито збирається продати будинок бабусі в с. Королівка Макарівського району Київської області, однак йому для цього необхідно 5 000 доларів США, які він зобов`язався повернути ОСОБА_7 до 10 липня 2011 року.

Будучи введеною в оману, ОСОБА_7 того ж дня близько 15:00 за зазначеною вище адресою передала ОСОБА_10 кошти в розмірі 5 000 доларів США, що станом на 06 липня 2011 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 39 850 грн.Своїми діями ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 матеріальних збитків на зазначену суму.Про отримання вказаних коштів він написав ОСОБА_7 боргову розписку.

Крім того, ОСОБА_10 17 вересня 2013 року близько 08:00 приїхав до помешкання ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 та, діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, повторно, переслідуючи корисливий мотив, попросив ОСОБА_8 надати йому позикув розмірі 25 000грн, не маючи наміру їх в подальшому повертати.При цьому ОСОБА_10 використав довірливі відносини з потерпілим та свідомо ввів його в оману, повідомивши, що він нібито вчинив у м. Києві дорожньо-транспортну пригоду, а тому з метою вирішення у зв`язку з цим проблемних питань йому терміново потрібні 25 000грн, які він зобов`язався повернути ОСОБА_8 через місяць.
Будучи введеним в оману, ОСОБА_8 того ж дняпередав ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 25 000грн.Своїми діями останній заподіяв ОСОБА_8 матеріальних збитків на зазначену суму.Про отримання вказаних коштів ОСОБА_10 ОСОБА_14 боргову розписку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 змінено в частині призначеного покарання. Постановлено вважати його засудженим за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_10 звільнено від призначеного судом за ч. 2 ст. 190 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,у зв`язку із закінченням строків давності.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисникпросить скасувати на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення щодо ОСОБА_10 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.Суть доводів захисника зводиться до того, що по епізоду від 23 квітня 2009 року його підзахисний у смт. Макарові не був, а показання свідка ОСОБА_15 безпідставно визнані недопустимим доказом. Ухвала апеляційного суду в порушення вимог ст. 419 КПК невмотивована, оскільки не містить відповідей на всі доводи апеляційних скарг. Також, на думку захисника, кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 підлягало закриттю, оскільки за зазначеними фактами є нескасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 вересня 2011 року.
У запереченні на касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 наводячи аргументи про неспроможність касаційних вимог сторони захисту просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

Також до Суду надійшли пояснення засудженого ОСОБА_10 , в яких він зазначає, що підтримує подану його захисником касаційну скаргу та просить розглянути кримінальне провадження без його участі.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник просив касаційну скаргу задовольнити, а прокурор, потерпілі та представник потерпілої заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У поданій касаційній скарзі захисник, зокрема, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального,тоді як їх перевірки в силу статей 433, 438 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з додержанням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у ході судового слідства потерпілої ОСОБА_7 , котра детально розповіла про обставини вчинення щодо неї злочинів. Зокрема за епізодом 23 квітня 2009 року потерпіла повідомила, що ОСОБА_10 просив у неї гроші на операцію для матері, за епізодом 06 липня 2011 року на оформлення документів щодо продажу будинку, щоб повернути їй попередній борг, що насправді не відповідало дійсності;потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що позичив ОСОБА_10 25 000 грн на лікування дівчини, яку він начебто збив автомобілем, що також не відповідало дійсності; свідків ОСОБА_12 , яка повідомила, що позичила ОСОБА_7 14 500 доларів США в присутності подружжя ОСОБА_16 , при цьому потерпіла повідомила їй, що до неї звернувся ОСОБА_10 з проханням позичити гроші на операцію матері; свідка ОСОБА_17 , яка повідомила, що разом з чоловіком була присутня під час передачі 23 квітня 2009 року коштів потерпілою ОСОБА_10 , який сів в автомобіль останньої, перерахував гроші, подякував і пішов; даних, що містяться: у протоколі огляду документів від 06липня 2015 року, а саме двох чеків з банкомата «Укргазбанк» та боргової розписки від 17 вересня 2013 року; протоколі огляду документів від 04 червня 2015 року, а саме розписки від 06 листопада 2011 року; листі-відповіді Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві № 12687 від 08 червня 2013 року, відповідно до якого інформація стосовно дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_10 відсутня; листі-відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_18 № 380/01-16 від 24 червня 2015 року, згідно з яким 11 вересня 2010 року ним посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки 1,733 га, розташованої на території Королівської сільської ради Макарівського району Київської області, де продавцем був ОСОБА_10 ; висновку судової почеркознавчої експертизи, згідно з яким підписи в розписках від 06 липня 2011 року та 17 вересня 2013 року виконані ОСОБА_10 , а також інших письмових доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_10 , який не заперечував, що позичив у ОСОБА_7 гроші в розмірі 5 000 доларів США, а у ОСОБА_8 25 000 грн, однак зазначав, що нікого не дурив, і заперечував, що позичав у ОСОБА_7 14 500 доларів США, зазначав що того дня його взагалі не було у смт. Макарові.Таку версію засудженого суд ретельно перевірив і у вироку вмотивовано спростував, навівши конкретні докази.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_10 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно, і в заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому у великому розмірі, за обставин, детально викладених у вироку, та кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 190 і ч. 3 ст. 190 КК.

Аргументів, які би доводили неправильність висновків суду, в касаційній скарзі захисника не міститься.
Вирок місцевого суду в зазначеній частині відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за апеляційними скаргами сторони захисту та обвинувачення, належним чином перевірив усі викладені в них доводи, у тому числі аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі сторони захисту, та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора.
При цьому апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що від призначеного судом за ч. 2 ст. 190 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки ОСОБА_10 необхідно звільнити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строку давності, та ухвалив вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, виключивши з вироку покарання про застосування ч. 1 ст. 70 КК.

Призначене засудженому ОСОБА_10 покарання є справедливим, відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.

Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням ст. 419 КПК.
Доводи захисника пронезаконність внесення органами досудового розслідування даних заяви ОСОБА_7 про вчинення ОСОБА_10 злочинів до Єдиного реєстру досудового розслідування (далі ЄРДР) у 2013 роціє неспроможними, оскільки на момент внесення відомостей в ЄРДРорганам досудового розслідування було відомо про те, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 08 вересня 2011 року скасована постановою заступника прокурора Макарівського району від 25 вересня 2012 року.
Доводи щодо безпідставності визнання показань свідка ОСОБА_15 недопустимим доказом через їх невідкриття в порядку ст. 290 КПК є слушними. Вказаною нормою права не передбачено обов`язку відкриття стороною захисту показань свідка, який під час досудового розслідування не допитувався, та питання про допит якого сторона захисту поставила лише під час судового розгляду. Водночас, оскільки вина засудженого за епізодом 23 квітня2009 року підтверджується належними, достовірними та допустимими доказами, які усвоїй сукупності підтверджують, у тому числі, й ОСОБА_19 того дня в смт Макарів та передачі йому грошових коштів потерпілою ОСОБА_7 , а показання свідка ОСОБА_15 не є вирішальним доказом, підстав вважати згадане порушення таким, що тягне за собою обов`язковескасування судових рішень немає, оскільки загалом невпливаєнаправильність висновків судів першої та апеляційної інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_20 у вчиненні злочину за епізодом 23 квітня 2009року.
Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Макарівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3