Справа № 610/725/20
Провадження № 1-кс/610/263/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2020 року Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , ст. слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ст. слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000030 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

26.03.2020 року до суду надійшло клопотання ст.слідчого, погоджене з прокурором про накладення арешту на наступне майно: автомобіль ЗІЛ 131 д.н.з. НОМЕР_1 та деревину дубу, об`ємом 5,0040 куб. метрів, вилучених 23.03.2020 поблизу б.33 по вул. Жовтневій в м. Балаклія Харківської області.

Як підставу клопотання зазначено, що 23.03.2020 до СВ Балаклійського ВП з Балаклійського відділу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000030 щодо можливої реалізації посадовими особами ДП «Балаклійський лісгосп» деревини за завищеними цінами.

23.03.2020 надійшов рапорт інспектора СРПП Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області про те, що 23.03.2020 під час патрулювання був зупинений автомобіль ЗІЛ 131 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив деревину дубу.

Опитаний ОСОБА_4 повідомив, що 23.03.2020 перевозив деревину дубу з ДП «Балаклійське лісове господарство» за відповідними товарно-транспортними накладними ХРБ №071600 та ХРБ №071599, які також були надані останнім.

Згідно протоколу огляду від 23.03.2020, деревина в кузові вищевказаного автомобіля має бірки UA ДАЛРУ 552068639 та UA ДАЛРУ 552068151, які згідно даних Державного агентства лісових ресурсів України відповідають об`єму деревини, зазначеному у наданих ОСОБА_4 товарно-транспортних накладних.

Відповідно до вищевказаного протоколу огляду місця події від 23.03.2020 поблизу б.33 по вул. Жовтневій в м. Балаклія Харківської області було вилучено автомобіль ЗІЛ 131 д.н.з. НОМЕР_1 та деревину дубу об`ємом 5,0040 куб. метрів

Вважають, що вилучені в ході огляду предмети використані як засіб вчинення злочину та є предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, є речовими доказами та можуть бути використані як доказ по справі, в зв`язку з чим просять накласти арешт.

Ст. слідчий у судовому засіданні підтримав подане клопотання і просив його задовольнити.

Особи, у користуванні якої знаходиться майно в судове засідання не з`явився.

Оскільки відповідно до ч. 1ст. 172 КПК України неприбуття власника майна в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя розглядає клопотання за його відсутності.

Заслухавши ст. слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

21.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000030 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, яке виявилось у наступному: при опрацюванні інформації ДП «Балаклійське лісове господарство», яка надходить до Балаклійського відділу Лозівської місцевої прокуратури щоденно встановлено можливе вчинення кримінального правопорушення (злочину) посадовими особами ДП «Балаклійське лісове господарство», під час заготівлі, продажу та вивезення лісової продукції за значно завищеними цінами ніж середньо визначенні по державі.

Частиною 3 статті 191 КК України передбачена кримінальна відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.
Під час огляду місця події від 23.03.2020, поблизу б.33 по вул. Жовтневій в м. Балаклія Харківської області було вилучено автомобіль ЗІЛ 131 д.н.з. НОМЕР_1 та деревину дубу об`ємом 5,0040 куб. метрів, деревина в кузові автомобіля має бірки UA ДАЛРУ 552068639 та UA ДАЛРУ 552068151, які згідно даних Державного агентства лісових ресурсів України відповідають об`єму деревини, зазначеному у наданих ОСОБА_4 товарно-транспортних накладних.

З пояснень ОСОБА_4 вбачається, що 23.03.2020 він перевозив деревину дубу з ДП «Балаклійське лісове господарство» за відповідними товарно-транспортними накладними ХРБ №071600 та ХРБ №071599, які були ним надані працівникам поліції.

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ст. слідчим не наведено у клопотанні доказів, якими підтверджується факт щодо можливої реалізації посадовими особами ДП «Балаклійський лісгосп» деревини за завищеними цінами.

Відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, слід вважати, що звертаючись із клопотанням про арешт вказаного вище майна слідчий не дотримався вимог п. п. 1, 2 ч. 2ст. 171 КПК України як щодо зазначення правових підстав, з посиланням на докази вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, у зв`язку з якими необхідно накласти арешт на майно, а також і в частині переліку майна, що підлягає арешту, із зазначенням відомостей про їх власників.

Отже, наданими доказами не підтверджується наявність для застосування заходів забезпечення кримінального провадження підстав, передбачених ст. 132 КПК України, а також, що предмети, які були тимчасово вилучені під час проведення огляду місця події, відповідають у даному кримінальному провадженні критеріям, визначеним уст. 98 КПК України.

В силу ст.41 Конституції України, ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Таким чином, слідчий суддя, вивчивши матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку за необхідне відмовити у задоволені клопотання у зв`язку з тим, що вказані у клопотанні обставини не є достатніми для арешту майна, оскільки необхідність арешту ґрунтується лише на припущеннях, слідчим та прокурором не доведено необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні і що цей захід виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Повністю відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1