1Справа № 335/238/17 1-кп/335/77/2020
ВИРОК
30 березня 2020 року м.Запоріжжя
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин.
З липня 2000 року ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . З 29.09.2013 р. ОСОБА_9 фактично припинив з ОСОБА_7 шлюбні відносини і вони стали проживати окремо. У подальшому 05.03.2014 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 20, у зв`язку із тим, що вони не мали неповнолітніх дітей та майнового спору.
ОСОБА_7 до офіційного оформлення розірвання шлюбу розробила злочинну схему, спрямовану на заволодіння майном ОСОБА_9 .
ОСОБА_7 домовилася з ОСОБА_9 про добровільний розподіл сумісно придбаного у шлюбі майна, а саме оформлення на ОСОБА_7 договору дарування частки в квартирі АДРЕСА_2 , а також передачу ОСОБА_7 40 000 доларів США, після чого вона повинна була написати розписку, якою підтверджувалось отримання ОСОБА_7 грошових коштів в рахунок погашення різниці вартості розділеного, сумісно придбаного у шлюбі майна, та відсутності до ОСОБА_9 претензій майнового характеру.
Для написання вказаної розписки ОСОБА_7 планувала використати заздалегідь заготовлену нею канцелярську авторучку з особливими хімічними властивостями чорнил, записи, виконані якими, через нетривалий час після виконання, стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, для того, щоб ОСОБА_9 не зміг використати даний документ та юридично підтвердити наведені в ньому обставини.
21.02.2014 року у денний час, після того, як усі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 були підготовлені, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчено договір, зареєстрований в реєстрі за № 769 від 21.02.2014, згідно з яким, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності на квартиру, та ОСОБА_9 подарував ОСОБА_7 належну йому частину житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Після цього, 21.02.2014 р. у денний час ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні офісу нотаріуса ОСОБА_10 за адресою: м.Запоріжжя,вул.Леоніда Жаботинського (Правди),буд.№ 45-а, приміщення № 1, зайшли в кімнату, яка знаходиться біля кабінету нотаріуса, де ОСОБА_9 здійснив передачу грошових коштів у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, а ОСОБА_7 з використанням заздалегідь заготовленої нею канцелярської ручки не встановленого слідством зразка, з особливими хімічними властивостями чорнил, записи виконані якими, через нетривалий час після використання стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, написала розписку про отримання нею вказаних грошових коштів та відсутність у неї претензій матеріального характеру до ОСОБА_9 після розлучення, яку передала ОСОБА_9
ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 40 000 доларів США, що згідно інформації НБУ щодо курсу валюти на 21.02.2014, складає 353 520 гривень, та 1/2 частину в житловому помешканні за адресою: АДРЕСА_4 , в рахунок погашення різниці вартості розділеного, сумісно придбаного у шлюбі майна, та відсутності в подальшому до ОСОБА_9 претензій майнового характеру.
Разом з тим, через деякий час ОСОБА_9 виявив, що рукописний текст розписки, написаної ОСОБА_7 ледь читається, уа у подальшому , - зовсім зник. На усну вимогу повторного написання розписки, ОСОБА_7 категорично заперечувала домовленості щодо розподілу сумісно придбаного у шлюбі майна, та заперечувала отримання грошових коштів і факт написання відповідної розписки.
Після шахрайського заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_7 13.06.2014 звернулася до Орджонікідзевського районного суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, а саме: житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобілю «Нісан»; автомобілю «Ауді»; 10% вартості нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_6 ; 30% вартості нежитлового-приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_7 .
З матеріалів даної справи в Орджонікідзевському суді ОСОБА_9 виявив, що ОСОБА_7 приховала їх домовленості про добровільний розподіл майна, зокрема, одержані від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 40 000 доларів США та частку квартири АДРЕСА_2 .
Таким чином, орган досудового слідства дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 , шляхом обману, що виразилось у створенні нею обставин перед ОСОБА_9 про вигідність умов добровільного поділу майна, шахрайським шляхом заволоділа майном ОСОБА_9 а саме: грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 40 000 доларів США, що згідно інформації НБУ, а саме курсу валюти на 21.02.2014 складає 353 520 грн.; 1/2 частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 146 995,5 грн., а всього на загальну суму 500 515,5 грн., яка в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, яке кваліфікується як шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому злочині не визнала та пояснила, що під час шлюбу з ОСОБА_9 вона продала свою трьохкімнатну квартиру в центрі м.Москва, грошові кошти від продажу цієї квартири 200 000 доларів США вона передала ОСОБА_9 , 40 000 доларів США вона просила ОСОБА_9 покласти в банк, оскільки за станом здоров`я планувала лікуватися за кордоном, однак гроші в банк він не поклав, а віддав їх його сину, обіцяв в подальшому віддати ці кошти, а потім погрожуючи їй сказав, щоб вона забула за ці кошти. Майно під час шлюбу придбавалося за кошти отримані від продажу квартири в м.Москва та оформлювалося на ім`я колишнього чоловіка. В результаті поділу майна йому дісталося майже все майно, а саме квартира, автомобілі, гаражі, торгівельний комплекс, а їй частка квартири, в якій вона зараз мешкає. Вона весь час працювала, її колишній чоловік останні десять років не працював. У нотаріуса вони з ОСОБА_9 уклали договір дарування частки квартири, та вона писала розписку про отримання нею від колишнього чоловіка боргових коштів у розмірі 40 000 доларів США, які вона планувала витратити на лікування. До суду вона звернулася з позовом про поділ майна після того, як зрозуміла, що її колишній чоловік не збирається їй повернути кошти 200 000 доларів США від продажу квартири у м.Москва. У нотаріуса особистої ручки у неї не було. Зміст розписки яку вона писала у нотаріуса про отримання нею боргу у розмірі 40 000 доларів США від ОСОБА_9 дещо відрізняється від того змісту розписки, яка начебто була відновлена шляхом проведення експертного дослідження.
Сторона обвинувачення вважає доведеними обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, посилаючись на надані суду на дослідження письмові докази, речові докази, показання потерпілого, свідка, а саме:
- відповідно до договору від 21.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 в реєстрі за № 769, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності, визначили що частки у праві власності на квартиру у кожного є рівними, та ОСОБА_9 подарував ОСОБА_7 частину квартири АДРЕСА_2 ;
- згідно з висновком експерта Д/143 від 11.06.2015 року проведеного за постановою слідчого від 04.06.2015 року, об`єкт дослідження зразки підпису та почерку ОСОБА_7 , «рукописний текст наданої для дослідження розписки від 21.02.2014 року виконаний ОСОБА_7 , підпис в даній розписці виконаний, ймовірно, ОСОБА_7 »;
- постановою слідчого від 15.12.2016 року визнано речовим доказом аркуш паперу наданий потерпілим ОСОБА_9 , за результатами якого складені висновки судово-технічної експертизи № 143 від 09.09.2014 та висновки судової почеркознавчої експертизи д,143 від 11.06.2015 року.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що пам`ятає сім`ю ОСОБА_16 як клієнтів, інших обставин не пам`ятає, та на підставі Закону України «Про нотаріат» як нотаріус повинна зберігати нотаріальну таємницю.
Суд вважає недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме у шахрайстві, вчиненому в особливо великих розмірах.
Допитавши обвинувачену, потерпілого, свідка, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст. 129, ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про виправдування обвинуваченої ОСОБА_7 за висунутим їй обвинуваченням з наступних підстав.
Додержуючись закріпленої в ст. 6 та в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченої суд тлумачить на її користь.
Також суд керується ч.3 ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Сторона обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 21.02.2014 року заволодіння шахрайським шляхом шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 40 000 доларів США, 1/2 частини житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що виразилось у створенні нею обставин перед ОСОБА_9 про вигідність умов добровільного поділу майна, шляхом використання заздалегідь заготовленої нею канцелярської ручки не встановленого слідством зразка, з особливими хімічними властивостями чорнил, записи виконані якими, через нетривалий час після використання стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі, та написання розписки про отримання нею вказаних грошових коштів, та відсутність у неї претензій матеріального характеру до ОСОБА_9 після розлучення.
Обвинувачення інкриміноване ОСОБА_7 в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження.
Виходячи з показів ОСОБА_9 , він з ОСОБА_7 досяг згоди щодо поділу майна та 21.02.2014 року у нотаріуса уклав з нею договір дарування частини квартири та передав їй 40 000 доларів США, про що вона написала розписку, записи в якій зникли, після чого ОСОБА_7 звернулася до суду з цивільним позовом про поділ майна, та в подальшому заперечувала факт отримання нею 40 000 доларів США.
Надані стороною захисту судові рішення підтверджують факт того, що остаточного добровільного поділу майна подружжя під час укладення договору дарування 21.02.2014 року у нотаріуса не відбулося, чим спростовуються доводи потерпілого ОСОБА_9 про їх досягнення домовленості щодо поділу майна під час укладання договору дарування у нотаріуса 21.02.2014 року.
Згідно диспозиції статті 190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживанні довірою; суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно-правових відносин.
Суд зазначає про недоведеність поза розумним сумнівом об`єктивної сторони шахрайства в діях обвинуваченої способом обману, з наступних підстав.
Зміст терміну «обман» розкрито в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Тобто в результаті шахрайських дій потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.
Судом встановлено, що обвинувачена потерпілому не повідомляла жодних неправдивих відомостей під час укладання договору дарування квартири у нотаріуса та під час отримання нею 40 000 доларів США. Доказів приховування домовленості про добровільний розподіл майна матеріали справи також не містять. Як не містять і доказів того, що обвинувачена під час написання розписки 21.02.2014 року використовувала заздалегідь заготовлену нею канцелярську ручку, з особливими хімічними властивостями чорнил, записи виконані якими, через нетривалий час після використання стають не розрізняємими для звичайного людського ока, тобто без можливості впевнено бачити їх людині у видимому спектрі.
Досліджені судом висновки експертного дослідження № 18/36-2 від 27 лютого 2014 року, № 143 від 09.09.2014 року, на підставі яких було відновлено текст розписки від 21.02.2014 року також не підтверджують зазначених у обвинувальному акті обставин щодо відсутності у ОСОБА_7 претензій матеріального характеру до ОСОБА_9 після розлучення.
Як зазначено в обвинувальному акті шахрайство обвинуваченої полягало в тому, що незважаючи на домовленість з потерпілим, ОСОБА_7 приховала їх домовленість про добровільний розподіл майна, звернулася до суду з позовом про поділ майна, заволодівши грошовими коштами у розмірі 40 000 доларів США та частиною квартири ними, як вважає слідство, шляхом обману.
Згідно диспозиції ч.1 ст.190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.Тобто існують два способи шахрайства, визначення яким дано в згаданому вище п.17 постанови Пленуму ВСУ: Обман, - це повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин; зловживання довірою, тобто недобросовісне використання довіри потерпілого.
ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в обмані, хоча за змістом її обвинувачено у приховуванні домовленості про добровільний розподіл майна, створенні обставин про вигідність умов добровільного поділу майна, що є іншим способом шахрайства як зловживання довірою, в чому ОСОБА_7 не обвинувачено.
Суд вважає за необхідне проаналізувати також доведеність поза розумним сумнівом умислу обвинуваченої на заволодіння 40 000 доларами США та частиною квартири у потерпілого шляхом обману.
Згідно п.18 згаданої вище постанови Пленуму ВСУ отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання, може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Таким чином для доведення умислу обвинуваченої на заволодіння цими коштами та майном має бути в першу чергу безспірно доведено факт існування зобов`язання між обвинуваченою та потерпілим щодо розпорядження 40 000 доларами США, та частиною квартири, отриманими обвинуваченою в рахунок добровільного поділу майна, яке ОСОБА_7 не мала наміру виконувати в момент отримання грошей.
Проте в ході судового розгляду поза розумним сумнівом факту наявності зобов`язань у ОСОБА_7 після отримання нею 40 000 доларів США від ОСОБА_9 та отримання у дар частини квартири, узгоджених між ними як подружжям, встановлено не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland) від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції. На думку Суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, inter allia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року).
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що :1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази сторони обвинувачення в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів винуватості ОСОБА_7 у шахрайстві, вчиненому в особливо великих розмірах. А тому суд доходить до висновку про відсутність складу злочину в діянні обвинуваченої та необхідності виправдання останньої.
Заявлений позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 суд залишає без розгляду через ухвалення щодо неї виправдувального вироку (ч. 3 ст. 129 КПК України).
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Судові витрати понесені на залучення експерта на загальну суму 2151, 00 грн. слід віднести на рахунок держави.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року, підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватою у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в її діянні складу злочину, та виправдати її в пред`явленому обвинуваченні.
Речовий доказ: аркуш паперу наданий потерпілим ОСОБА_9 , за результатами якого складені висновки судово-технічної експертизи № 143 від 09.09.2014 та висновки судової почеркознавчої експертизи д,143 від 11.06.2015 року, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2016 року, - скасувати.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Роз`яснити іншим учасникам судового провадження право отримати копію вироку в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3