Справа №583/3321/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/314/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції, в м. Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження, внесене 19.04.2019 року до ЄРДР за № 0000253 в якому ОСОБА_10 виступає в якості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України.

20.12.2019 року в ході судового розгляду справи прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2019 року задоволено та відносно обвинуваченого ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу строком на 60 днів до 24.00 год. 17.02.2020 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним захисник ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку та просив ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року, скасувати, а відносно обвинуваченого ОСОБА_10 обрати інший запобіжний захід який би не був пов`язаний із триманням його під вартою.

В обґрунтування своїх вимог стверджував, що прокурором на підтвердження існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_10 чинив тиск на потерпілих чи свідків, а також того, що ОСОБА_10 має намір ухилятися від правоохоронних органів чи суду. Продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд не врахував того, що ОСОБА_10 навчається у вищому навчальному закладі, проживає разом із батьками, що підтверджує його міцні соціальні зв`язки. Стверджував, що ОСОБА_10 немає своїх доходів, перебуває на утриманні батьків, а тому є залежним від них і немає можливості переїжджати в іншу місцевість з метою переховуватись від суду.

Також, захисник просив колегію суддів врахувати і факт упередженості суду першої інстанції, який полягає в тому, що відмовляючи стороні захисту в задоволенні клопотань, суд 20.12.2019 року, після початку судового засідання з`ясував в учасників чи будуть у них клопотання до суду, на що прокурор повідомив про їх відсутність, на що суд фактично почав вимагати у прокурора заявити клопотання щодо вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу. Також, суд не з`ясував в учасників чи отримали вони вказане клопотання прокурора та чи мали змогу вивчити його з метою подання на нього відповідних заперечень. Вказує, що прокурор стороні захисту надав клопотання о 10.50 год., безпосередньо перед засіданням, а його судовий розгляд розпочався вже об 11.10 год. тим самим порушивши ч.2 ст. 184 КПК України, яка зобов`язує прокурора подавати клопотання для ознайомлення не пізніше ніж за 3 год. до початку його розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_10 інший, більш м`який вид запобіжного заходу, думку прокурора ОСОБА_6 , та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 які проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 заперечили, та просили ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, по при доводи апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України. Вказану обставину, ні ОСОБА_10 ні його захисник в ході апеляційного розгляду не заперечували.

Водночас, як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника, останній не погоджувався з обґрунтованістю заявлених прокурором ризиків та вважав їх стороною обвинувачення не доведеними.

Попри така доводи сторони захисту, колегія суддів погодитись з ними не може.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризики, на які вказував прокурор та які були враховані судом при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують, вони не зменшились та їх існування прожовжується.

Як вказувалося вище, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України. При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя людини, за яким законом передбачена відповідальність у виді довічного позбавлення волі. Також, попри твердження захисника, ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків не має, є особою молодого віку, не працює, а тому ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене продовжує існувати.

Щодо тверджень захисника про те, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого обґрунтовується його проживанням з батьками, у яких він перебуває на утриманні, то їх колегія суддів обґрунтованими визнати не може, оскільки один факт проживання в сім`ї, як і факт його утримання батьками, не можуть бути визнаний достатнім для того, щоб стверджувати про відсутність в обвинуваченого бажання реалізувати вказаний ризик по переховуванню. Минуле навчання в закладі освіти теж, в даному випадку, не може визнатись стримуючим фактором для уникнення реалізації даного ризику.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції про продовження існування ризику можливого незаконного впливу зі сторони ОСОБА_10 на потерпілих та свідків, оскільки обвинувачений проживає разом з ними в одному населеному пункті, йому відомі їх місця проживання.

Вказана обставина захисником не спростована, а його твердження про те, що прокурор не довів того, що обвинувачений вживав заходів по реалізації цього ризику, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_10 перебуває під вартою, а тому, на даний час в нього відсутні такі можливості.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , дані про його особу та наявність вказаних ризиків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані обставини виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, оскільки підстави запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, продовжують існувати, зокрема в кримінальному провадженні не допитані свідки, не досліджені докази , а тому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту чи інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належний рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Вказані обставини стороною захисту не спростовані.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою та інших обставин, які б переважали передбачені ст. 177 КПК України ризики,.

А тому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням його віку та стану здоров`я, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, та у зв`язку з тим, що розгляд кримінального провадження не завершено, обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки вони не спростовують встановлених судом обставин.

Щодо доводів захисника про упередженість суду першої інстанції, яка полягала в спонуканні прокурора заявити клопотання про вирішення питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу, то визнати їх такими, які б стали підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не може, оскільки відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

Також, апеляційний суд не може визнати як підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду, і твердження захисника про те, що клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу було вручено захиснику з порушенням встановлених на те строків, оскільки дана обставина, хоч і має місце, однак, з урахуванням встановлених судом обставин, не може вважатися істотною. Сторона захисту мала можливість з ним ознайомитись та не позбавлена можливості оскарження винесеного судового рішення в апеляційному порядку з викладенням своїх заперечень і доводів про необґрунтованість продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б виступили підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ч. 2 ст. 376 ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за № 0000253, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4