Суд
Ухвала
Іменем України

18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 755/1417/17
провадження № 51- 827 ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 січня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року у підготовчому судовому засіданні призначено судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту; визнано цивільними відповідачами обвинувачених, Головне управління Національної поліції в м. Києві та Міністерство внутрішніх справ України; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву і доказів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 січня 2020 року, керуючись ч.4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції.
Захисник ОСОБА_4 , не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на незаконність оскаржуваного судового рішення з огляду на порушення судом вимог кримінального процесуального закону, зокрема, положень статей 314, 392 КПК України,ст. ст.55, 129 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також неврахування судом практики Конституційного Суду України (рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010) та Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року № 243/6674/17-к).
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.314 КПК України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про повернення обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Чинним КПК України не передбачено окреме оскарження ухвали підготовчого судового засідання, зокрема, про відмову у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту; визнання цивільними відповідачами; встановлення строку для подання відзиву на позовну заяву і доказів.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що постановлена у підготовчому судовому засіданні ухвала місцевого суду, якою призначено судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту; визнано цивільними відповідачами обвинувачених, Головне управління Національної поліції в м. Києві та Міністерство внутрішніх справ України; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву і доказів, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала суду першої інстанції оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, і відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Твердження захисника про те, що ухвалою суду першої інстанції у підготовчому судовому засіданні було вирішено питання, які не передбачені КПК України, а відтак це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку є безпідставними.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 315 КПК України, якою керувався суд першої інстанції при постановленні вищезазначеної ухвали, з метою підготовки до судового розгляду суд вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.
Доводи адвоката ОСОБА_4 щодо невідповідності оскаржуваного судового рішення правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року є необґрунтованими, оскільки у ній йдеться про можливість оскарження ухвали слідчого судді, постановлення якої не передбачено кримінальним процесуальним законом. Проте, у цьому судовому провадженні суд у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення відповідно до п.5 ч. 2 ст. 315 КПК України.
Твердження захисника у касаційній скарзі про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд залишив поза увагою практику Європейського суду з прав людини та загальні засади кримінального провадження, положення Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження безпідставні.

За змістом кримінального процесуального закону, загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення,окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Крім того, твердження захисника у касаційній скарзі щодо передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки виходячи з положень глави 32 КПК України питання про передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду на підставах та в порядку, визначених статтями 434-1 та 434-2 цього Кодексу, розглядається касаційним судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи у разі прийняття цим судом рішення про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, витребування матеріалів кримінального провадження та призначення касаційного розгляду.
Отже, Верховним Судом не встановлено обставин, які б були підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_4 .
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 січня 2020 року стосовно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3