УХВАЛА

10 березня 2020 року
м. Київ
справа № 331/54/18
провадження № 51- 4216 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 ,
встановив:
до суду касаційної інстанції 05 березня 2020 року з касаційною скаргою на вирок Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2020 рокузвернувся засуджений ОСОБА_4 .
В передбаченому ст. 35 КПК України порядку для розгляду касаційної скарги автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Під час вирішення питання про прийняття касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та відкриття касаційного провадження суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід на підставі ст. 75 КПК України.
Вивчивши наявні у розпорядженні Суду матеріали провадження, Суд уважає, що заява судді ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на таке.
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк покарання строк перебування його під вартою з 18 листопада по 21 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Постановою суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 грудня 2019 року ухвалу Запорізького апеляційного суду

від 21 травня 2019 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Запорізький апеляційний суд 20 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_4 скасував, ухвалив новий, яким ОСОБА_4 призначив покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна та зарахував у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 листопада по 21 листопада 2017 року.
У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 оскаржує рішення, ухвалене в межах одного й того ж кримінального провадження, в якому суддя ОСОБА_1 вже брала участь у складі колегії суддів Верховного Суду та висловлювала по суті свою позицію у судовому рішенні, зокрема, щодо необґрунтованого звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України.
Отже участь судді ОСОБА_1 у касаційному розгляді касаційної скарги засудженого може викликати сумнів у її неупередженості.
Оскільки заявлений суддею ОСОБА_1 самовідвід ґрунтується на вимогах

п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, її заява підлягає задоволенню, а провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року - направленню керівнику апарату Верховного Суду для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 3 ст. 82 КПК України, Суд
ухвалив:
Заявлений суддею ОСОБА_1 самовідвід задовольнити.
Провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року направити керівникові апарату Верховного Суду для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3