Справа № 344/6430/18
Провадження № 11-кп/4808/115/20
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000632 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, остання судимість 15.07.2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.185 ч.3, ст.185 ч.2, ст.185 ч.1 КК України до трьох років позбавлення волі, 15.12.2017 року звільнений по відбутті строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу затримання з 21.02.2018 року.

Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого в установі виконання покарань м. Івано-Франківська, з часу затримання з 21 лютого 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день перебування під вартою за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено попередню тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 10 582 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна( крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчиненому повторно.

Злочини вчинено за наступних обставин.

У ОСОБА_8 за невстановлених слідством місці та обставинах, виник умисел на вчинення крадіжки майна, яке знаходилося в кладовому приміщенні, розташованому на шостому поверсі буд. АДРЕСА_2 . З цією метою ОСОБА_8 в ніч з 14.02.2018 р. на 15.02.2018 р. , близько 00 год. 15 хв., прийшов до вхідних дверей кладового приміщення, що знаходиться за вказаною вище адресою.

Перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_8 шляхом підбору ключа до вхідних дверей кладового приміщення, незаконно проник в його середину.

Після чого, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному вище приміщенні, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, таємно викрав лижі марки «Rossignol SKY 7 HD 188 см.», вартістю 6 700 грн., лижі марки «Rossignol SKY7 HD 180 см.», вартістю 6 700 грн., сноуборд марки «Lib Tech Skate Banana 159 см.», разом із кріпленням марки «Flow XZ2 XL» вартістю 8 500 грн., лижні боти марки «Salomon Idol» розмір 24-24,5см., вартістю 1 750 грн., сноубордні боти марки «К2 ТІ DB», вартістю 1 500 грн., лижі марки «Rossignol Storm 170», вартістю 1 767 грн., лижі марки «Rossignol S4 Pommier 174», вартістю 783 грн., лижні боти марки «Atomic Live Fit Plus» розмір 27.5см., вартістю 983 грн., пару гірськолижних палиць довжиною 125 см. чорно-сірого кольору, вартістю 275 грн., які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 28 958,00 грн.

Окрім цього, в ОСОБА_8 , при невстановлених слідством місці та обставинах, виник умисел на вчинення крадіжки майна, яке знаходилось в кладовому приміщенні, розташованому між 8 та 9 поверхом будинку АДРЕСА_2 .

З цією метою ОСОБА_8 21.02.2018 року близько 09 год. 30 хв. прийшов до вхідних дверей кладового приміщення, що знаходиться за вказаною вище адресою.

Перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_8 , шляхом підбору ключа до вхідних дверей кладового приміщення, незаконно проник в його середину.

Після чого, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному вище приміщенні, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, таємно викрав унітаз марки KOLO LIFE М29002000 вартістю 10 102,00 гри., кнопку для унітазу марки «Geberit Sigma 30», вартістю 2 383 грн., біде KOLO LIFE М25100000' вартістю 8 374 грн., які належать потерпілому ОСОБА_12 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 20 859,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 , заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2019 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_8 вказує, що визнає вину у вчиненні крадіжки тільки по одному епізоду, в чому щиро розкаюється. Разом з тим, не визнає вину у вчиненні крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_11 , а тому вважає вирок суду в цій частині необґрунтованим. Зазначає, що судом не були допитані свідки, на допиті яких наполягала сторона захисту.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2019 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом допущено неповноту судового розгляду.

Зокрема зазначає, що його підзахисний визнавав вину частково, в частині крадіжки майна потерпілого ОСОБА_12 , а крадіжку у потерпілого ОСОБА_11 він не вчиняв.

Захисник звертає увагу на те, що він та ОСОБА_13 неодноразово наполягали на допиті свідків обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 для повноти судового слідства, які так і не були допитані судом. А також судом не були досліджені роздруківки місця перебування телефону обвинуваченого в зоні дії базових станцій, які спростовують покази свідка ОСОБА_16 .

Заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2019 року таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої належним чином не мотивував своє рішення в частині призначення ОСОБА_8 покарання, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Зокрема, вважає, що дані, які характеризують особу обвинуваченого, не дають підстав для призначення покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Вказує, що судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, відбувши покарання на шлях виправлення не став та вчинив два тяжких корисливих злочини.

Просив вирок Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, оскільки в ході перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які могли б потягти за собою скасування вироку.

Згідно доводів апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , обвинувачений визнає свою вину у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_12 , проте стверджує про непричетність до крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 . Вказані доводи апеляційних скарг аналогічні доводам, які обвинувачений наводив в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальної відповідальності, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника щодо непричетності ОСОБА_8 до крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 .

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_11 , така повністю доведена дослідженими в судовому засіданні показами потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що з кладової, зачиненої на ключ, яка заходиться на шостому поверсі в будинку АДРЕСА_2 в ніч з 14.02.2018 року на 15.02.2018 року близько о 00.15 годин було викрадено лижі, лижні боти, гірськолижні палиці. 14.02.2018 року опівночі він заходив до кладового приміщення, так як зранку мав їхати кататися на лижах, все майно було наявне, а зранку 15.02.2018 року виявив його відсутність. Наступного дня на сайті ОЛХ побачив оголошення про продажу його лиж. Домовився про їхню купівлю, приїхав разом з слідчим до чоловіка додому і впізнав свої лижі, яких було дві пари та лижні боти. Чоловік повідомив, що вказані речі купив його товариш на вулиці у незнайомого чоловіка.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_11 є послідовними та узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2018 року, згідно якого він заявив про крадіжку майна, що йому належить, яка мала місце в ніч з 14.02.2018 року по 15.02.2018 року по АДРЕСА_2 (т. 1 а.п. 125).

Крім того, суд першої інстанції послався на пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , надані в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються між собою, не є суперечливими, а тому на думку колегії суддів, обґрунтовано були взяті за основу у визнанні винуватості ОСОБА_8 .

Зокрема, свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що він зустрів ОСОБА_8 на вулиці Хотинська в місті Івано-Франківську. Обвинувачений запропонував йому купити лижі. На його запитання про те звідки вони у нього, ОСОБА_8 відповів, що лижами з ним розрахувалися за роботу в Буковелі. 15.02.2018 року приїхав додому до обвинуваченого, зайшов до нього, вибрав три пари лиж, ще одна пара лиж залишалася. Також купив в обвинуваченого дві пари лижних чобіт. Лижі купував для себе та свого товариша ОСОБА_18 . В день покупки заплатив обвинуваченому 1000 чи 1500 гривень, точної суми не пригадує, наступного дня мав доплатити 2000 гривень, але доплатив 500 гривень та віддав в рахунок оплати телефон «Соні», на що обвинувачений погодився. Моделі лиж не знає, дві пари лиж були великі темного кольору, одні лижі менші світлого кольору. Обвинувачений його переконав, що лижі належать йому. Лижі він завіз до товариша ОСОБА_18 .

З показань свідка ОСОБА_18 слідує, що 15.02.2018 року йому зателефонував його товариш ОСОБА_16 та сказав, що він може купити їм лижі, які вже були у вжитку за добру ціну. Він погодився, оскільки напередодні вони відпочивали в ОСОБА_19 разом з сім`ями і обговорювали майбутню покупку лиж. Ввечері зустрілися з ОСОБА_16 він передав 2000 гривень для оплати цих лиж. Наступного дня зрозумів, що лижі йому не потрібні, покупка була зайвою, тому виставив оголошення на інтернет-сайті ОЛХ про продажу. Лижі, лижні палиці та дві пари чобіт у нього вилучили працівники поліції.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він є братом потерпілого ОСОБА_11 , знає про те, що з кладовки в будинку АДРЕСА_2 в ніч з 14.02.2018 року на 15.02.2018 року були викрадені лижі, лижні боти, що належать братові. Йому відомо про те, що ОСОБА_11 на сайті ОЛХ знайшов оголошення про продажу лиж. З братом їхав в ОСОБА_19 , оскільки там знаходився сноуборд, який був викрадений у брата, який його впізнав за характерними ознаками. Чоловік, який продавав сноуборд залишив його в кафе, тому його він не бачив, говорив з ним по телефону з приводу продажі сноуборда.

Колегія суддів приймає до уваги, що вищевказані свідки не були безпосередніми очевидцями вчиненого злочину і можуть надати показання тільки щодо обставин, які відбувались до або вже після вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 , послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, протоколом огляду місця події від 15.02.2018 року з фототаблицею до нього (т.1 а.п. 126-129) встановлено, що майно потерпілого ОСОБА_11 було викрадено з приміщення кладовки по АДРЕСА_2 , яка закривалася металевими дверима на замок, візуальних видимих ознак пошкоджень та взлому не було виявлено. Замок було відчинено за допомогою ключа, що надав потерпілий ОСОБА_11 . При огляді місця події було вилучено сліди долоні руки, циліндровий механізм замка із ключем до нього.

Відповідно до висновку експерта № 1.2-236/18 від 27.02.2018 року (т.1 а.п.152-155) циліндровий механізм замка із ключем, що був вилучений під час огляду місця події, будь-яких пошкоджень чи слідів знарядь (знаряддя) зламу у вигляді подряпин або вм`ятин, характерних для дії сторонніми предметами, що яким-небудь чином характеризували б слідоутворюючий об`єкт, враховуючи можливості об`єктів наявної приладової бази, на поверхнях циліндрового механізму замка, в тому числі внутрішніх, не виявлено.

Відповідно до заяви ОСОБА_18 (т.1 а.п. 143) свідок ОСОБА_18 добровільно видав працівникам поліції три пари лиж, дві пари взуття для лиж, одну пару палок для лиж.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2018 року (т.1 а.п. 144-145, 146) свідок ОСОБА_16 на фото № 2 впізнав чоловіка на ім`я ОСОБА_20 , який продав йому гірсько-лижне спорядження. Вказаною особою відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання є обвинувачений ОСОБА_8 .

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 27.02.2018 року (т.1 а.п. 191-193) потерпілий ОСОБА_11 впізнав свої речі, що були викрадені, а саме лижі 188 см., лижі 180 см., лижі 170 см., лижні боти, дві пари, палиці лижні.

Згідно довідки аналізу технічної інформації від 15.02.2018 року (т.2 а.п.45) та оглянутого в судовому засіданні диску з наявною інформацією вбачається, що абонент № НОМЕР_1 (який вказано ОСОБА_8 особисто як його мобільний) 14 лютого 2018 року знаходився за адресою дії базової станції по АДРЕСА_3 , що охоплює місце вчинення злочину.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту з приводу недоведеності вчинення ОСОБА_8 крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 спростовуються показаннями потерпілого та свідків, які повністю узгоджуються між собою та сукупністю інших доказів, досліджених судом першої інстанції та наведених у вироку, які є детальними та послідовними, що свідчить про їх правдивість та відповідність фактичним обставинам.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що потерпілий або свідки мали мотиви для обмови обвинуваченого у вчиненні злочину, який він не вчиняв.

В той же час, ні обвинуваченим, ні його захисником не було надано доказів, які б спростовували свідчення вказаних осіб і доводили невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжкими злочинами, дані про особу винного, а саме те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів дані, його вік, стан здоров`я.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки вказане покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого та є законним і справедливим.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5