ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/773/20 Справа № 335/1633/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8
обвинувачених (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000916 за апеляційнимискаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 та прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 26.12.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст. 296 ч. 4, ст. 263 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 14.02.2014 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ст.348 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Шахтарське, Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року:
ОСОБА_9 визнано винним за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України КК України і призначено покарання:
-за ч.1 ст.263 КК України - у виді 6 років позбавлення волі,
-за ч.4 ст.296 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-V111 від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.03.2014 року по 23.05.2014 року включно, з 15.11.2014 року по 04.02.2015 року включно, з 23.12.2015 року по 28.12.2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 11 місяців 4 дні.
ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 296, ст.348 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.4 ст. 296, ст.348 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено відраховувати з дня його фактичного затримання, тобто з 10 березня 2019 року.

ОСОБА_10 визнано винним за ч.1 ст.263 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-V111 від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.02.2015 року по 20.07.2016 року включно, та з 12.11.2014 року по 15.11.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 2 роки 11 місяців 6 днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня його фактичного затримання.

Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 при невстановлених обставинах, без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет, визнаний відповідно до висновку експерта № 91-ЗТ від 28.03.2014 вогнепальною зброєю - пістолетом калібру 7,62 мм зразка 1930/1933 рр. конструкції Токарева («ТТ»), іноземного виробництва Польщі, № К24489, 1950 року випуску, придатним до виконання пострілів, а також 7 патронів, які згідно з висновком експерта № 131-ЗТ від 28.04.2014 являються боєприпасами патронами центрального бою, калібру 7,62х25 мм, зразка 1930 року до пістолету конструкції Токарєва («ТТ»), придатними для виконання пострілів з пістолету («ТТ»), після чого, без передбаченого законом дозволу, носив та зберігав їх при собі.
Далі 01.03.2014, у нічний час, ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, зберігав та носив при собі зазначені вогнепальну зброю та боєприпаси, до моменту затримання співробітниками міліції на ділянці місцевості, яка прилягає до будинку № 151 по пр. Леніна в м. Запоріжжя, на якій були вилучені вказані вогнепальна зброя та боєприпаси.
12.11.2014 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Нижньодніпровській у м. Запоріжжі, усвідомлюючи свій злочинний намір та протиправність своїх дій, маючи умисел на незаконне носіння вогнепальної зброї, носив пістолет зразка 1930/33 років конструкції Токарева (ТТ) зав. № ЯД693, 1951 року випуску, який згідно висновку експерта № 449/зт від 13.11.2014 року є вогнепальною зброєю, та 9 патронів, які згідно висновку експерта 449/зт від 13.11.2014 року є боєприпасами - пістолетними патронами калібру 7,62 зразку 1930 року до пістолету конструкції Токарева та є придатними для проведення пострілу. Вказані предмети ОСОБА_10 носив при собі, без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення працівниками міліції.
Крім того, за невстановлених обставин, у невстановлений час та місці, ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно придбав:
- пістолет, який згідно висновку експерта № 833/зт від 23.12.2015, є короткоствольною нарізною зброєю, переробленою саморобним способом з газового пістолету "ИЖ-79", або "6П42", в конструкцію якого внесені зміни, видалено заводський номер, та замінено ствол на саморобний нарізний. Внаслідок внесених саморобним способом змін, пістолет можливо використовувати для стрільби бойовими патронами калібру 9х18 мм, придатний до стрільби;
- автомат, який згідно висновку експерта № 833/зт від 23.12.2015, є стрілецькою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю, автоматом СZ SA Vz.58, № НОМЕР_1 , калібру 7,62х39мм, виготовлений промисловим способом, країна виробник Чехія, придатний до стрільби, промислового виробництва;
- 8 патронів, які згідно висновку експерта № 833/зт від 23.12.2015, є боєприпасами - патронами калібру 9х18мм до пістолета Макарова (ПМ). Дані патрони можуть також використовуватися для стрільби з пістолетів іноземного виробництва РА-63, Р-64, RK-59, R-61, придатні до проведення пострілів;
- 3 патрона, які згідно висновку експерта № 833/зт від 23.12.2015, є боєприпасами - військовими патронами 7,62х39мм, зразка 1943 року, до стрілецької зброї автоматів АК, карабінів СКС та ін., придатні до виконання пострілу;
- 23 патрона, які згідно висновку експерта № 833/зт від 23.12.2015, є боєприпасами - військовими патронами 7,62х39 мм, зразка 1943 року, до стрілецької зброї автоматів АК, карабінів СКС та ін., придатні до виконання пострілу з наданого автомату.
- магазин, який згідно висновку № 833/зт від 23.12.2015, є уніфікованою частиною автомату CZ SA Vz.58.
- 15 патронів, які згідно висновку експерта № 832/зт від 23.12.2015, є боєприпасами, а саме - військовими патронами калібру 7,62х39мм, промислового виробництва, придатні до здійснення пострілу, призначені для використання стрілецькою зброєю калібру 7,62х39мм, а саме: автоматами АК-47; АКМ; АКМС; ручним кулеметом РПК та ін.
- Магазин, який згідно висновку № 832/зт від 23.12.2015, є частиною автомату системи Калашникова калібру 7,62х39мм.
Вказану вогнепальну зброю та боєприпаси ОСОБА_9 незаконно придбав та зберігав в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 до 22.12.2015 року, де під час законної вимоги працівників поліції відчинити двері квартири АДРЕСА_7 , з метою проведення санкціонованого обшуку за вказаною адресою, ОСОБА_9 , який знаходився у зазначеній квартирі, вхідні двері до квартири не відчинив, та через вікно балкону викинув на клумбу під вікнами вказаної квартири вказану вогнепальну зброю та боєприпаси, окрім магазина який є частиною автомату системи Калашникова та 15 патронів.
Зброя та боєприпаси, які викинув ОСОБА_9 через вікно на вулицю, біля будинку за адресою: АДРЕСА_8 , були вилучені в ході проведення огляду місця події від 22.12.2015 року у присутності понятих та ОСОБА_9 .
Крім цього, за невстановлених обставин, у невстановлений час та місці, ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно придбав обріз гвинтівки, який згідно висновку експерта № 88-З від 22.02.2016, є вогнепальною зброєю, відноситься до обрізу гвинтівки системи «Мосіна» серія та номер НОМЕР_2 , калібру 7,62х53 мм зразка 1981/1930 року, виготовлений саморобним способом, переробка полягає в укорочені ствола до залишкової довжини 181 мм та встановлення складного прикладу, придатний до стрільби. Вказаний обріз гвинтівки був заряджений боєприпасами, а саме військовими патронами в кількості 5 шт, калібру 7,62х53 мм до гвинтівок (карабінів) конструкцій Мосіна, ручних кулеметів конструкції Дегтярьова (ДП) та ін., виготовлені промисловим способом, придатні для здійснення пострілу, кулі яких мають питому кінетичну енергію значно вишу граничного значення 0,5 Дж/мм2.
Вказаний обріз гвинтівки системи «Мосіна» споряджений зазначеними патронами в кількості 5 шт, ОСОБА_9 носив безпосередньо при собі, таким чином здійснював дії по їх переміщенню, транспортуванні по території міста Запоріжжя, до 30 січня 2016 року.
30 січня 2016 року, під час проведення огляду автомобіля «Dacia Logan», в кузові червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходився на краю проїзної частини біля будинку № 56 по вулиці Дніпропетровське шосе в місті Запоріжжя, під водійським сидінням був виявлений та вилучений вказаний обріз гвинтівки системи «Мосіна» серія та номер НОМЕР_2 , калібру 7,62х53 мм зразка 1981/1930 року, який був споряджений чотирма військовими патронами калібру 7,62х53 мм, та на землі, на місці стоянки зазначеного автомобіля було виявлено та вилучено гільзу довжиною 5,3 см, жовто-коричневого кольору з маркуванням «40.17.Е.», яка згідно висновку експерта № 88-З від 22.02.2016, стріляна з обрізу гвинтівки «Мосіна» № ГР 3238, вилученого 30.01.2016 з автомобілю «Dacia Logan», в кузові червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , за сидінням водія, на підлозі.
Крім того, ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне придбання та носіння боєприпасів, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах незаконно придбав гранату Ф-1, яка згідно висновку екперта №12-207/6-590 від 15.12.2017 є бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виготовлення, що відноситься до боєприпасів.
У подальшому, ОСОБА_9 , продовжуючи свій умисел, не маючи передбаченого законом дозволу, носив вищевказану гранату безпосередньо при собі у правій кишені куртки до того часу, як 14.12.2017 у денний час доби, приблизно о 13 годині 50 хвилин біля торця будинку АДРЕСА_9 зазначена граната у нього була виявлена та вилучена працівниками поліції.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 повністю доведена : за епізодом від 01.03.2014 року за ч.1 ст.263 КК України, за ознаками придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за епізодом незаконного придбання та зберігання за адресою: АДРЕСА_6 вогнепальної зброї та бойових припасів за ч.1 ст.263 КК України, за ознаками придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу;за епізодом від 30 січня 2016 року за ч.1 ст.263 КК України, за ознаками придбання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за епізодом від 14.12.2017 р. за ч.1 ст.263 КК України, за ознаками придбання, носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
При цьому, з обвинувачення за епізодом від 01.03.2014 року суд виключає обставину щодо знаходження ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння, так як на підтвердження вказаної обставини стороною обвинувачення не надано жодного доказу.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.
01.03.2014 р., приблизно о 04:00, ОСОБА_9 , будучи особою раніше судимою за хуліганство, знаходячись на балконі кв. АДРЕСА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї згідно з висновком експерта № 91-ЗТ від 28.03.2014 року, пістолета, калібру 7,62 мм, конструкції Токарєва («ТТ»), № НОМЕР_4 , придатного для виконання пострілів, висловлювався нецензурною лайкою в сторону інспекторів роти № 5 БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , після чого продовжуючи діяти з хуліганських спонукань, погрожував застосуванням вказаної вогнепальної зброї ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які знаходились у квартирі АДРЕСА_5 .
Умисні дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, та вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.
Крім того, 01.03.2014 р., приблизно о 04:00, ОСОБА_9 , маючи умисел на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, з мотиву перешкоджання виконанню таких обов`язків, знаходячись на балконі кв. АДРЕСА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, вистрелив один раз з пістолета, калібру 7,62 мм, конструкції Токарєва («ТТ»), № НОМЕР_4 , який згідно з висновком експерта № 91-ЗТ від 28.03.2014 є вогнепальною зброєю, придатною для здійснення пострілів, у сторону інспекторів роти № 5 БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , які знаходились на прилеглій до будинку ділянці місцевості, напроти вищевказаного балкону квартири АДРЕСА_5 та виконували службові обов`язки по охороні громадського порядку в м. Запоріжжя, після чого з метою уникнення відповідальності, вистрибнув з вікна, яке знаходилось з протилежної сторони вказаного будинку, але з власної необережності травмував себе та був затриманий працівниками міліції.
Умисні дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 348 КК України, а саме: замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у тому, що15.09.2014 р., ОСОБА_9 , маючи умисел на вимагання передачі чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленими слідством особами, розробили злочинний план щодо незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_22 у майбутньому, тобто скоєння вимагання за наступних обставин.15.09.2014 приблизно о 16:00, ОСОБА_22 перебував на території складських приміщень, що належать ПАТ "Запорожтрансформатор", за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 3. В цей час на вказану території заїхало два автомобілі, в яких знаходились ОСОБА_23 , ОСОБА_10 та декілька невстановлених слідством осіб. Після цього вказані особи підійшли до ОСОБА_22 та без будь яких висловлювань ОСОБА_10 наніс удар кулаком своєї руки в обличчя зліва ОСОБА_22 , після якого ОСОБА_22 не впав. Тоді невстановлені особи, схопивши його руками за одяг повалили ОСОБА_22 на землю, та стали хаотично наносити ОСОБА_22 удари ногами та руками в область тулуба та обличчя, таким чином своїми діями спричиняли фізичний біль та ушкодження останньому, а потім, коли останній перестав чинити опір, невстановлені слідством особи, завели обидві його руки за спину та надягли металеві наручники, щоб уникнути подальшого опору ОСОБА_22 для безперешкодного вимагання грошових коштів.
У подальшому ОСОБА_10 знайшов на території вказаного підприємства металевий предмет прямокутної форми у вигляді ящика та кинув на голову ОСОБА_22 , спричинивши рану в тім`яній області зліва.
У подальшому, двоє з співучасників злочину, підняли потерпілого ОСОБА_22 з землі та завели його до приміщення кімнати, розташованої у будівлі на вищевказаній території, що належить ПАТ "Запорожтрансформатор", за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 3, де посадили його на стілець. В цей час ОСОБА_9 через своїх співучасників, став вимагати від ОСОБА_22 грошові кошти в сумі 100 000 гривень. Так як потерпілий ОСОБА_22 говорив, що не має таких коштів, ОСОБА_10 та інші невстановлені слідством особи продовжили наносити останньому удари кулаками рук в область обличчя та тулуба. В цей час до вказаного приміщення зайшов ОСОБА_9 , та залякуючи ОСОБА_22 , став вимагати від нього 200 000 гривень. Після цього, ОСОБА_10 та невстановлені слідством особи, продовжували наносити удари в тулуб ОСОБА_22 . Далі, ОСОБА_10 , вийшовши з приміщення кімнати на вулицю, знайшов дерев`яну дубину, якою продовжив наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_22 . В період побиття вищевказані особи порвали верхній одяг ОСОБА_22 та погрожували йому вбивством у тому випадку, якщо ОСОБА_22 не знайде грошей.
Побиття та мордування ОСОБА_22 продовжувалось приблизно з 16:00 до 18:00 15.09.2014 року, внаслідок чого, йому були спричинені наступні тілесні ушкодження: рана в тім`яній області, синці в щічній області справа, в підлопаточній області справа, в області правого і лівого плечей, в області обох стегон, садна в лобній області справа, в області черевної стінки справа, в області обох променезап`ясткових суглобів, в області грудної клітки по бокових поверхнях тулуба, в надлопаточній області зліва у ОСОБА_22 , які згідно висновку експерта № 4836 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Після цього, потерпілий ОСОБА_22 повідомив, що у нього за адресою мешкання: АДРЕСА_10 , знаходяться частина грошових коштів, які він в змозі віддати вищевказаним особам.
Продовжуючи злочинні дії, відповідно до раніше розробленого злочинного плану, за вказівкою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , невстановлені слідством особи посадили ОСОБА_22 у свій автомобіль марки ВАЗ-21015, срібного кольору та направились за місцем мешкання ОСОБА_22 , за вищевказаною адресою. Прибувши до будинку АДРЕСА_11 , потерпілий ОСОБА_22 пішов до себе додому, де взяв грошові кошти в сумі 1500 доларів США, що згідно курсу НБУ на 15.09.2014 складає19425 гривень та 4000 гривень, які віддав невстановленим особам, коли вийшов на вулицю, прямо біля свого будинку. Тим самим ОСОБА_22 було спричинено матеріальну шкоду на суму 23425 гривень.
Умисні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 КК України, а саме: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства.
Також, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що15.09.2014 року ОСОБА_10 маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою невстановленими слідством особами, в період часу приблизно з 16-00 до 19-00 години, під час вимагання грошових коштів у ОСОБА_22 із застосуванням до нього насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а також з погрозами застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, знаходячись на території складських приміщень, розташованих на території, яка належить ПАТ «Запоріжтрансформатор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 3, навпроти гаражного кооперативу «ВІТ», незаконно заволодів транспортним засобом.
Так, 15.09.2014 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, під приводом надання послуг, ОСОБА_22 прибув на власному автомобілі «Mercedes-Benz», модель Е 280, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , синього кольору, до складських приміщень, розташованих на території, яка належить ПАТ «Запорожтрансформатор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 3, навпроти гаражного кооперативу «ВІТ». За вказівкою невстановленої слідством особи ОСОБА_22 залишив свій автомобіль біля воріт зазначених складських приміщень та пройшов на їх територію. В цей час на вказану територію заїхали два автомобілі, в яких знаходились ОСОБА_10 та декілька невстановлених слідством осіб.Після цього вказані особи підійшли до ОСОБА_22 та в цей час ОСОБА_10 без будь яких висловлювань наніс удар кулаком своєї руки в обличчя зліва ОСОБА_22 , після якого той не впав, тоді невстановлені особи, за вказівкою ОСОБА_10 , схопивши його руками за одяг, повалили ОСОБА_22 на землю, стали заламувати йому руки за спину з метою надягти йому на зап`ястя металеві наручники.Так як потерпілий намагався сперечатися, то ОСОБА_10 знайшов на території вказаного підприємства металевий предмет прямокутної форми у вигляді ящика, який кинув на голову ОСОБА_22 , спричинивши рану в тім`яній області зліва. Після цього всі присутні невстановлені особи за вказівкою ОСОБА_10 стали хаотично наносити ОСОБА_22 удари ногами та руками в область тулуба та обличчя, таким чином своїми діями спричиняли фізичний біль та ушкодження останньому, а потім, коли останній перестав чинити опір, невстановлені слідством особи завели обидві його руки за спину та надягли дві пари металевих наручників, щоб уникнути подальшого опору ОСОБА_22 та безперешкодного вимагання грошових коштів. В той час, коли у ОСОБА_22 випали з карману ключі від автомобіля «Mercedes-Benz», модель Е 280, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , синього кольору, то невстановлена слідством особа забрала їх. У подальшому, двоє зі співучасників злочину підняли потерпілого ОСОБА_22 з землі та завели його до приміщення кімнати, розташованої у будівлі на вищевказаній території, що належить ПАТ «Запоріжтрансформатор», за адресою м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, 3, де посадили його на стілець. Продовжуючи злочинну діяльність, пов`язану з вимаганням у ОСОБА_22 грошових коштів, ОСОБА_10 став напроти потерпілого та став наносити останньому удари кулаками рук в область обличчя та тулуба. В період нанесення зазначених ударів ОСОБА_10 разом з невстановленими слідством особами стали висловлювати погрози насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, і таким чином стали вимагати від ОСОБА_22 грошові кошти, спочатку в сумі 100000 гривень, але останній не погоджувався. Після цього, невстановлені слідством особи, наділи шапку на голову та натягнули її на очі потерпілому, з метою залякування останнього та продовжували наносити удари в тулуб. Після цього ОСОБА_10 , вийшовши з приміщення кімнати на вулицю, де знайшов дерев`яну дубину, якою продовжив наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_24 , та залякуючи потерпілого його вбивством, став вимагати від нього 200000 гривень. В період побиття ОСОБА_22 останньому вищевказані особи порвали верхній одяг. Побиття та мордування ОСОБА_22 продовжувалось приблизно з 16 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин 15.09.2014 року, внаслідок чого, йому були спричинені наступні тілесні ушкодження, відповідно до висновку судово-медичного спеціаліста №516 від 23.09.2014 року: рана в тім`яній області, синці в щічній області справа, в області грудної клітки по бокових поверхнях тулуба, в надлопаточній області зліва, в підлопаточній області справа, в області правого і лівого плечей, в області обох стегон, садна в лобній області справа, в області черевної стінки справа, в області обох променезап`ясткових суглобів у ОСОБА_22 , кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження.
Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_10 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, знаходячись на вищевказаній території, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , та погроз йому застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, незаконно заволоділи автомобілем «Mercedes-Benz», модель Е 280, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , в кузові синього кольору, який належить ОСОБА_22 , спричинивши останньому матеріальну шкоду, яка згідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 10/15 від 30.01.2015 року, складає 161946 гривень 76 копійок.
Умисні дії ОСОБА_25 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, що завдали значної матеріальної шкоди потерпілому.
Крім того ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що 21.10.2014 р., приблизно о 10:00, будучи особою, раніше судимою за хуліганство, перебуваючи біля хвіртки, яка веде на територію ПП «Хaндожко А.І.» за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-н, с. Розумівка, вул. Щаслива, 85, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, висловлював грубу нецензурну лайку на адресу ОСОБА_26 і ОСОБА_27 та погрози застосування фізичної сили, які останні, знаходячись біля хвіртки, яка веде на вказану територію сприйняли як реальні та такі, що загрожують їх життю і здоров`ю. Під натиском ОСОБА_9 , який тримав в руках «пістолет Макарова», тобто вогнепальну зброю ОСОБА_26 і ОСОБА_27 зачинили металеву хвіртку.
У той же час, ОСОБА_9 , продовжуючи свої хуліганські дії, здійснив вісім пострілів із зазначеного пістолету у хвіртку, після чого зник з місця скоєння злочину.
Умисні дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, та вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.
Суд першої інстанції під час судового розгляду дійшов висновку, що дії ОСОБА_9 , які виражалися у висловлюванні нецензурної лайки в сторону інспекторів роти № 5 БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та здійснення пострілу з пістолета, калібру 7,62 мм, конструкції Токарєва («ТТ»), № НОМЕР_4 , який згідно з висновком експерта № 91-ЗТ від 28.03.2014 є вогнепальною зброєю, повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, та вчинене із застосуванням вогнепальної зброї. А оскільки стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 348 КК України, обвинувачений ОСОБА_9 підлягає виправданню за ст. 348 КК України з цих підстав.
При цьому, із обвинувачення суд виключає обставини щодо дій ОСОБА_9 з приводу загрози застосування вказаної вогнепальної зброї ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які знаходились у квартирі АДРЕСА_5 , так як на підтвердження вказаних обставин стороною обвинувачення не надано жодного доказу, вказані особи під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення не допитувались.
Також суд зазначив, що докази, надані стороною обвинувачення, не містять відомостей про вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, вимагання у потерпілого ОСОБА_22 грошових коштів з погрозою насильства над потерпілим та з погрозою вбивства, та відомостей про незаконне заволодіння ОСОБА_10 автомобілем «Mercedes-Benz», модель Е 280, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_22 , що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, а тому обвинувачений ОСОБА_10 підлягає виправданню за ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК України з цих підстав, обвинувачений ОСОБА_9 підлягає виправданню за ч.2 ст.189 КК України.
Також суд за епізодом хуліганства відносно потерпілого ОСОБА_28 від 21.10.2014 року вирішив, що докази обвинувачення, кожен окремо та в сукупності з іншими доказами кримінального провадження, не містять відомостей про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому діяння, внаслідок чого останній підлягає виправданню за ч.4 ст.296 КК України.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від м. Запоріжжя від 28.10.2019 року в частині визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 263 КК України - скасувати, провадження в цій частині закрити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено вказаний вирок в частині визнання винним за ч. 1 ст. 263 КК України з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає покази свідків неправдивими та сумнівними, оскільки вони є оперуповноваженими УКР ГУНП в Запорізькій області, та фактично є особами, які зацікавлені в результаті судового розгляду, а також, на думку захисника, жодний зі свідків події, допитаний під час судового розгляду, не підтвердив той факт, що ОСОБА_10 носив при собі вогнепальну зброю чи інші будь які, заборонені законом, предмети або речі, жодного предмету, схожого на пістолет, у ОСОБА_10 при затримані не виявилося.
Звертає увагу на те, що в ході проведення огляду, який проводився слідчим Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України ОСОБА_29 , в якості учасників огляду зазначено експерта ОСОБА_30 та понятих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , крім даних осіб в протоколі не зазначено жодних учасників огляду.
Також вказує, що під час судового розгляду свідки ОСОБА_33 та ОСОБА_34 повідомили, що вони фактично затримали ОСОБА_10 при проведення розшукових дій 12.11.2014 року о 19.00 годині. Вказаний час затримання також підтверджується рапортом реєстрації у ЖЕО Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Під час затримання ОСОБА_10 висловив бажання усім працівникам поліції про необхідність залучення його захисника адвоката ОСОБА_35 , проте, слідчим, під час відібрання букальних клітин було проігноровано вказану вимогу та проведено слідчу дію без захисника;
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з урахуванням доповнень до апеляційної скарги просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції ухвалено вказаний вирок в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що працівників 5 роти БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 в якості свідків було допитано під час судового розгляду справи, проте жоден з них не бачив,що постріли здійснював саме ОСОБА_9 . Частина зі свідків вказує, що постріл здійснював чоловік, який перебував на балконі квартири на другому поверху, деякі просто почули постріл, після чого сховались в укритті. Тобто, ніхто зі свідків не стверджував, що стріляв саме ОСОБА_9 . До того ж, під час досудового розслідування були допитані свідки ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , які перебували у тій самій квартирі на другому поверсі, коли в ній перебував ОСОБА_23 . У своїх показах останні вказують, що у квартирі у той час перебували, окрім ОСОБА_9 , ще дві особи - два невстановлені слідством чоловіки, кожен з яких міг бути тим самим чоловіком, який здійснив постріл з балкону квартири. Це також підтверджує і ОСОБА_9 . Той факт, що останніх не було встановлено та опитано під час проведення судового розслідування, на думку захисту, свідчить про неповноту проведення судового розслідування.
Сторона захисту вважає, що ухвалення вироку на підставі вибіркових показів свідків, прямо вказує на порушення судом загальних засад кримінального законодавства, а саме презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, що передбачено ч. 1,4 ст. 17 КПК України, а органом досудового розслідування не проведено повне та всебічне досудове розслідування, не призначено судові генетично-молекулярні експертизи, які б підтвердили чи спростували причетність ОСОБА_9 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Крім всього переліченого, під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_9 біля будинку № 151 по проспекту Соборному у м. Запоріжжя, останнього вже було затримано та застосовано спеціальний засіб - кайданки, проте протокол затримання складено вже після проведення огляду місця події та фактичним вказано час затримання вже після проведення огляду місця події.
Відразу після затримання ОСОБА_9 повідомляв про своє бажання на участь адвоката у проведенні огляду, проте такі вимоги були проігноровані працівниками поліції (на той час міліції). Перебування затриманого ОСОБА_9 під час огляду в кайданках на ділянці місцевості, що оглядається, стверджує про надання йому процесуального статусу підозрюваного, а тому останній мав право на участь адвоката для його правового захисту. Незабезпечення захисником затриманого свідчить про порушення права на захист.
Крім того, апелянт звертає увагу, що у протоколі огляду місця події зазначено, що огляд проводиться за участю адвоката ОСОБА_8 . Проте, підпис останнього, як і ОСОБА_9 , у протоколі відсутній. Вказане свідчить про недостовірність фактів, викладених в протоколі, оскільки він не приймав участі у вказаному огляді, а також цей процесуальний документ складено російською мовою в порушення вимог КПК, а протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_6 від 22 грудня 2015 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді № 334/10459/15к/1-кс/334/2193/15, є неповним, оскільки з його змісту не є зрозумілим час його припинення та відновлення, тим самим порушено п. 2 ч. 3 ст. 104 КПК України в частині його послідовності. Крім того, протокол не підписаний усіма учасниками проведення обшуку, а саме працівниками поліції о/у ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , підозрюваним ОСОБА_23 .
Також апелянт акцентує увагу, що ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у зберіганні обрізу гвинтівки системи «Мосіна» по вулиці Дніпропетровське шосе в м. Запоріжжя, яку було вилучено 30.01.2016 року з автомобіля «Dacia Logan», державний номерний знак НОМЕР_3 , з-під водійськогосидіння. Встановлено, що автомобіль «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_3 є автомобілем таксі. В якості свідка допитаний водій вказаного автомобіля, який пояснив, що ОСОБА_9 , який користувався послугами таксі вказаного автомобіля, не мав при собі зброї, при цьому, як пояснив водій, не міг покласти під його сидіння гвинтівку, оскільки такі дії. Фізично, неможливо вчинити непомітно для водія. Показ єдиного прямого, незацікавленого, свідка не був взятий до уваги під час визнання винуватим судом першої інстанції за вказаним епізодом ОСОБА_9 , оскільки суд послався на висновки експерта № 123 від 21.03.2016 року, відповідно до якого волокна з пальто ОСОБА_9 збігаються з волокнами, які маються на бронежилеті (виявленому на задньому сидінні) та на висновок молекулярно-генетичної експертизи № 50 від 04.03.2016 року, відповідно до якого ДНК-профіль ОСОБА_9 виявлено на прикладі вказаної гвинтівки. Проте, судом не врахований той факт, що вказане могло статися внаслідок звичайної простуди, якою на той час хворів ОСОБА_9 під час кашлю чи чихання.
А що стосується епізоду вилучення гранати Ф-1 у ОСОБА_9 14.12.2017 року, то як вважає адвокат, ОСОБА_9 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_9 , побачив, як діти, які перебували на дитячому майданчику двору вказаного будинку, бавляться гранатою. На запитання, де вони її взяли, відповіли, що знайшли. Розуміючи, яка може трапитися трагедія, ОСОБА_9 забрав у них гранату та вирішив віднести до відділку поліції, проте відразу був зупинений працівниками поліції, яким добровільно повідомив та добровільно видав вказану гранату, а отже стороні захисту незрозуміло, чому судом не взято до уваги норму закону, передбачену ч. 3 ст. 263 КК України.
Крім того, захисник зазначає, що відносно ОСОБА_9 наявний СПЕК від 27.03.2018 року, згідно якого, враховуючи дисгармонійність особистості, виражене порушення критичних та прогностичних функцій через розлад особистості, повторні та часті декомпенсації стану у анамнезі та констатація декомпенсації під час інкримінованого правопорушення та у теперішній час, схильність до дисфоричних станів, емоційна лабільність, висока ступінь агресивності, що підтверджується матеріалами справи та теперішнім обстеженням, комісія доходить до висновку, що ступінь наявних порушень така, що він не в повній мірі міг усвідомлювати Фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також не в повній мірі може усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. ОСОБА_9 , 1965 р.н., виявляв та виявляє у теперішній час ознаки специфічного розладу особистості збудливого типу, декомпенсація, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїди, опіоїди, психостимулятори), синдром залежності. У випадку засудження для профілактики виникнення можливого погіршення психічного стану та суспільно-небезпечних діянь потребує амбулаторної психіатричної експертизи».
Вважає, що даним висновком експертизи лікарями-психіатрами зазначено, що ОСОБА_9 не є психічно здоровою людиною та чітко зазначають, що останній не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Звертає увагу, що вказаний висновок експерта суперечить висновку СПЕК, який перебуває у судовій справі 335/1633/15-к 1-кп/335/7/2019, а тому при винесені вироку колегією суддів не було враховано фактичні дані, що стали відомі після проведення вказаної експертизи, яку було проведено в рамках іншого кримінального провадження, і матеріали якого в суді не досліджувалися у зв`язку з тим, що учасникам судового розгляду на той момент не було відомо про таку експертизу, яка була проведена до винесення вироку;
- прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019 року відносно ОСОБА_10 - скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи доведеність вини та покарання ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, так само і доведеність вини та покарання ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України вважає, що вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України є незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість ОСОБА_10 та визначення міри покарання.
Зазначає, що докази, надані стороною обвинувачення, підтверджують факт вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, однак судом першої інстанції вони були поверхнево досліджені та їм не було надано належної оцінки.

- прокурор відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати частково, в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 с. 296, ст. 348 КК України, та призначити покарання на підставі ст. 70 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що йому належить. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019 року в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 296, ст. 348 КК України є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
На думку сторони обвинувачення, висновки суду щодо відсутності складу злочину, передбаченого ст. 348 КК України, у діях ОСОБА_9 , не підтверджуються дослідженими доказами, оскільки надані свідками покази чітко свідчать про те, що ОСОБА_9 розумів, що 01.03.2014 року біля під`їзду будинку АДРЕСА_12 перебувають працівники правоохоронних органів та здійснюють свої обов`язки по охороні громадського порядку. Кожен з присутніх працівників міліції вживав заходів щодо укриття від вогню та уникнення вогнепальних поранень. Постріл з вогнепальної зброї, здійснений ОСОБА_9 був направлений саме в бік правоохоронців, а не у повітря, або протилежну сторону. Отже суд не надав належної оцінки показанням свідків та не взяв до уваги вище вказані докази, однак вони могли істотно вплинути на його висновки.
Окрім цього, апелянт вважає, що судом помилково виключено з обсягу обвинувачення дії ОСОБА_9 щодо загрози застосування зброї відносно ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_45 , які знаходились у квартирі АДРЕСА_5 з причин ненадання жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, оскільки на підтвердження вказаних обставин суду надано протоколи впізнання із вказаними свідками, в ході проведення яких вказані особи упізнали ОСОБА_9 за зовнішніми прикметами та зазначили, що вказана особа погрожувала їм застосуванням зброї. Суд не взяв до уваги вказані докази, а вони могли істотно вплинути на його висновки.
Крім цього, вважає, що суд незаконного виправдав ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 189 КК України за епізодом вимагання відносно ОСОБА_22 і в обґрунтування своїх висновків взагалі не дав оцінку доказу - оригіналу протоколу впізнання з ОСОБА_22 від 25.09.2014 року, у ході проведення якого ОСОБА_22 вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка 15.09.2014 року шляхом вимагання заволоділа його майном. Також суд оцінив критично доказ - протокол проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_22 , оскільки потерпілий не допитувався у суді.
Крім цього, вважає, що суд незаконно виправдав ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України, за епізодом хуліганських дій, що мали місце 21.10.2014 року приблизно о 10-00 за адресою: АДРЕСА_13 . Судом, не взято до уваги, що в документах - протоколах пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2014 року свідки ОСОБА_46 та ОСОБА_26 вказують на ОСОБА_9 , як на особу, що вчиняла хуліганські дії та стріляла по паркану. Водночас, судом не надано належну оцінку протоколу огляду місця події від 11.01.2015 року з фото-таблицями, на яких відображено наліпку на паркані «ДСО» «Об`єкт під охороною, а також у ході судового засідання досліджено матеріали НС(Р)Д (протокол зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж), які отримано у встановленому законом порядку за ухвалою суду від 10.12.2014 року. Під час відтворення звукозапису ОСОБА_9 21.10.2014 звертається по допомогу до невстановлених осіб, розповідає, що в нього відбувся конфлікт і він потребує допомоги. У ході розмови ОСОБА_9 зазначає, що «об`єкт під охороною». Кожний аудіо файл на додатку до протоколу НС(Р)Д диску має тотожній текстовий файл, у якому зазначаються цифрові координати антен та прив`язка до місцевості.

На апеляційні скарги сторони обвинувачення до Дніпровського апеляційного суду надійшли заперечення від захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких останній вважає апеляційні скарги прокурора необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Під час апеляційного перегляду справи прокурори, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення, просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.
Обвинувачені та їх захисник, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги захисника та заперечували проти задоволення апеляцій сторони обвинувачення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland(Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».
Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційні доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту щодо незаконності оскаржуваного вироку - такими, що заслуговують на увагу за наступних обставин.
Як убачається зі ст.23 КПК України - суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.
Ухвалюючи вирок, районний суд повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності, та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи. Судом в даному випадку були порушені ці вимоги КПК України, внаслідок чого, як правильно вказують в апеляційних скаргах захисник та прокурори, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, допустив неповноту судового розгляду, не допитавши ані обвинувачених, ані потерпілих у цьому кримінальному провадженні, належним чином не перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували б невинуватість, чи навпаки, вину останніх у вчиненні інкримінованих їм злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують,а також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, суд першої інстанції у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення,допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду даного кримінального провадження було встановлено ряд порушень місцевим судом вимог чинного законодавства під час судового розгляду, що мало наслідком ухвалення судом оскаржуваного вироку, який підлягає скасуванню в апеляційному порядку, а саме :
- докази, надані стороною обвинувачення, стосовно вчинення ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень судом першої інстанції були досліджені поверхнево та їм не було надано належної оцінки;
- судом помилково виключено з обсягу обвинувачення дії ОСОБА_9 з приводу загрози застосування зброї стосовно ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_47 , які знаходились у квартирі АДРЕСА_5 з причин ненадання жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, оскільки на підтвердження вказаних обставин суду було стороною обвинувачення надано протоколи впізнання за участю зазначених свідків, в ході проведення яких вказані особи упізнали ОСОБА_9 за зовнішніми прикметами та зазначили, що саме він погрожував їм застосуванням зброї, але суд не взяв до уваги вказані докази, які могли істотно вплинути на його висновки;
- виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189 КК України, за епізодом вимагання відносно ОСОБА_22 суд взагалі не надав оцінки протоколу впізнання за участю потерпілого ОСОБА_22 від 25.09.2014 року, згідно якого у ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_22 вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка 15.09.2014 року шляхом вимагання заволоділа його майном. До того ж, суд безпідставно не взяв до уваги протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_22 з тих підстав, що потерпілий не допитувався у суді, оскільки КПК України розрізняє поняття допиту особи та проведення слідчої дії, та не містить норми щодо обов`язкового підтвердження або спростування фактів, встановлених у ході проведення слідчих дій шляхом допиту особи, з якою проводилась вказана слідча дія. Натомість суд першої інстанції не взяв до уваги майже усі докази стосовно цієї частини обвинувачення, визнавши недопустимими, неналежними чи оцінивши критично через те, що потерпілий безпосередньо у судовому засіданні не допитувався та не надав суду свої пояснення з приводу вищевказаних процесуальних документів;
- суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки в частині виправдання ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 296 КК України, за епізодом хуліганських дій, що мали місце 21.10.2014 року приблизно о 10-00 за адресою: АДРЕСА_13 , а саме у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2014 року свідки ОСОБА_46 та ОСОБА_26 вказують на ОСОБА_9 , як на особу, що вчиняла хуліганські дії та стріляла по паркану; у протоколі огляду місця події від 11.01.2015 року з фото-таблицями відображено наліпку на паркані «ДСО» «Об`єкт під охороною; в матеріалах НС(Р)Д - протоколі зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, які отримано у встановленому законом порядку за ухвалою суду від 10.12.2014 року, з якого убачається, що 21.10.2014 року ОСОБА_9 звертається по допомогу до невстановлених осіб, розповідає, що в нього відбувся конфлікт і він потребує допомоги та в ході розмови зазначає, що «об`єкт під охороною»;
- висновки суду щодо відсутності складу злочину, передбаченого ст. 348 КК України, у діях ОСОБА_9 не підтверджуються дослідженими доказами, зокрема показами допитаних в судовому засіданні в якості свідків інспекторів роти № 5 БПС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , які підтверджуються також і протоколами слідчих експериментів, проведених з вищевказаними особами. Надані свідками покази чітко свідчать про те, що ОСОБА_9 розумів, що 01.03.2014 року біля під`їзду будинку № 151 по пр. Леніна у м. Запоріжжя перебувають працівники правоохоронних органів та здійснюють свої обов`язки по охороні громадського порядку. Постріл з вогнепальної зброї, здійснений ОСОБА_9 , був направлений саме в бік правоохоронців, а не у повітря, або протилежний бік.
Не взяв до уваги суд першої інстанції і посилання сторони захисту на те, що:
- протокол огляду місця події, під час якого на землі було виявлено та вилучено пістолет конструкції «ТТ» та 9 патронів, та який проводився слідчим Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України ОСОБА_29 за участі експерта ОСОБА_30 та понятих ОСОБА_31 і ОСОБА_32 , складено російською мовою, що суперечить вимогам ст. 29 КПК України;
- ОСОБА_10 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 12.11.2014 року о 23.45 годин, про що складено відповідний протокол, але під час судового розгляду свідки ОСОБА_33 та ОСОБА_34 повідомили, що вони фактично затримали ОСОБА_10 при проведення розшукових дій 12.11.2014 року о 19.00 годині, що також підтверджується рапортом реєстрації у ЖЕО Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області;
- під час затримання ОСОБА_10 висловив про необхідність залучення його захисника адвоката ОСОБА_35 , проте слідчим під час відібрання букальних клітин було проігноровано вказану вимогу та проведено дану слідчу дію без захисника, а конверт, в якому було упаковано букальні клітини ОСОБА_10 , взагалі не підписаний всіма учасниками слідчої дії, що суперечить нормам чинного законодавства та свідчить про порушення права обвинуваченого на захист;
- органом досудового розслідування та судом не була перевірена версія щодо можливості здійснення пострілу з балкону квартири іншими двома особами - невстановленими слідством чоловіками, які перебували у тій самій квартирі на другому поверсі, коли в ній перебував ОСОБА_23 , на що є посилання у показах свідків ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 та ОСОБА_53 ;
- під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_9 біля будинку № 151 по проспекту Соборному у м. Запоріжжя, останнього вже було затримано та застосовано спеціальний засіб - кайданки, проте протокол затримання складено вже після проведення огляду місця події та фактичним вказано час затримання вже після проведення огляду місця події. Відразу після затримання ОСОБА_9 повідомляв про своє бажання на участь адвоката у проведенні огляду, проте такі вимоги були проігноровані працівниками поліції (на той час міліції), а незабезпечення захисником затриманого свідчить про порушення його права на захист;
- протокол обшуку складений слідчим СВ Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_54 з порушенням вимог КПК, оскільки не зрозуміло час його припинення та відновлення, він не підписаний усіма учасниками проведення обшуку, а саме працівниками поліції ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , підозрюваним ОСОБА_23
- відносно ОСОБА_9 наявний СПЕК від 27.03.2018 року, який суперечить висновку СПЕК, що перебуває у судовій справі 335/1633/15-к 1-кп/335/7/2019, а тому при винесені вироку колегією суддів не було враховано фактичні дані, що стали відомі після проведення вказаної експертизи, яку було проведено в рамках іншого кримінального провадження, і матеріали якого в суді не досліджувалися у зв`язку з тим, що учасникам судового розгляду на той момент не було відомо про таку експертизу, яка була проведена до винесення вироку.
Згідно даного висновку, враховуючи дисгармонійність особистості, виражене порушення критичних та прогностичних функцій через розлад особистості, повторні та часті декомпенсації стану у анамнезі та констатація декомпенсації під час інкримінованого правопорушення та у теперішній час, схильність до дисфоричних станів, емоційна лабільність, висока ступінь агресивності, що підтверджується матеріалами справи та теперішнім обстеженням, комісія доходить до висновку, що ступінь наявних порушень така, що він не в повній мірі міг усвідомлювати Фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також не в повній мірі може усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. ОСОБА_9 , 1965 р.н., виявляв та виявляє у теперішній час ознаки специфічного розладу особистості збудливого типу, декомпенсація, ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання психоактивних речовин (канабіоїди, опіоїди, психостимулятори), синдром залежності. У випадку засудження для профілактики виникнення можливого погіршення психічного стану та суспільно-небезпечних діянь потребує амбулаторної психіатричної експертизи».
Отже, колегія суддів, переглядаючи оскаржуваний вирок в апеляційному порядку, дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положеньст.404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів позбавлена також і можливості винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п.19) ч.1 ст.7, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Згідно норм ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення того ж Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу.
Так, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги ті обставини, що нормами чинного КПК України з одного боку чітко визначено повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить проведення процесуальних дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 347 КПК України, а з іншого боку істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не входять в перелік підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, визначений нормами ст. 415 КПК України.
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду, керуючись загальними засадами кримінального провадження, передбаченими п.п. 1, 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме: верховенство права; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність, доходить висновку про те, що вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу перевірити доводи, зазначені в поданих апеляційних скаргах сторін захисту та обвинувачення, оскільки це певною мірою може вплинути на об`єктивність та неупередженість встановлення фактичних обставин подій та питання винності чи навпаки невинуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.
У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції і призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів зазначає, що при підтвердженні винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в попередньому обсязі обвинувачення, покарання слід призначити у межах санкцій вказаних норм кримінального закону, з урахуванням ст. ст. 50,65 КК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 та прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2019 рокущодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження о 12:00 годині 20 березня 2020 року.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4