Справа №591/3122/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/67/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Тьоткіне, Глушківський район, Курська область, РФ, з повною середньою освітою, не заміжньої, тимчасово не працюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 в якій вона просила вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року, скасувати, а провадження відносно неї закрити.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу, розміром 50 неоподатковуваних мінімумам доходів громадян, що становить 850 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена наголошувала на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та передчасності висновків суду про наявність в її діях складу інкримінованого злочину, оскільки потерпілу ОСОБА_9 вона навмисно не била, а лише оборонялась від її протиправних дій. Обвинувачена погоджується з тим, що дійсно 12.04.2018 року вранці, вона зустрілась із ОСОБА_9 біля сміттєвих баків, в районі будинку АДРЕСА_2 , та почала її ображати, відбулась словесна перепалка, в процесі сварки ОСОБА_9 щосили вкусила її за палець лівої руки та після укусу палець з роту не відпускала, вона ОСОБА_8 відчула фізичний біль, палець був прокушений, текла кров, тоді вона розхвилювалась і почала оборонятися від ОСОБА_9 пакетом, який був у неї в іншій руці та в якому була пуста пляшка з-під пива. Тільки після цього, ОСОБА_9 випустила її палець та вона викликала наряд поліції. При цьому, пустою пляшкою по вуху вона ОСОБА_9 не била, в руці її не тримала, вона була в пакеті.

Обвинувачена ОСОБА_8 не погоджується з висновками суду про те, що вона потерпілій ОСОБА_9 зламала нижній зуб, оскільки доказів цього, окрім пояснень самої потерпілої, матеріали справи не містять. Водночас в матеріалах міститься довідка на підтвердження наявності у неї ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Також, обвинувачена не погоджується з наданими поясненнями як ОСОБА_9 так і свідка ОСОБА_10 , які суд поклав в основу свого вироку, оскільки вони є зацікавленими особами у вирішенні справи ОСОБА_9 потерпіла, а ОСОБА_10 її співмешканець, який постійно при зустрічі її ОСОБА_8 ображає, погрожує, навіть інколи б`є, у зв`язку з чим вона вже зверталась за допомогою до дільничного інспектора поліції. Натомість, суд взагалі не дав оцінки поясненням іншого свідка ОСОБА_11 , яка була присутня при вказаних подіях і пояснювала про те, що бачила як ОСОБА_9 кусала її ОСОБА_8 за палець та утримувала його в роті не відпускаючи, та про те, що вона ОСОБА_8 намагалась звільнити свою руку відмахуючись пакетом, який був в її інші руці, що фактично підтверджує факт її оборони від протиправних дій потерпілої.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченої апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 12.04.2018 року близько 07.30 год. ОСОБА_8 , знаходячись поряд з контейнерами для сміття, які розташовані неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті виниклих неприязних відносин вчинила сварку з потерпілою ОСОБА_9 , в ході якої усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, знаходячись навпроти обличчям до останньої, тримаючи у правій руці поліетиленовий пакет, в якому знаходились дві пусті скляні пляшки з- під пива, нанесла послідовно три удари даним пакетом з верху вниз в область потиличної, тім`яної ділянок голови та в область лівого вуха, чим спричинила останній тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_8 , не зупиняючись нанесла один удар кулаком в область нижньої щелепи, в результаті чого у ОСОБА_9 , відламалась частина нижнього переднього зубу. Захищаючись ОСОБА_9 вкусила за палець лівої кисті ОСОБА_8 , коли остання піднесла руку до обличчя потерпілої для нанесення чергового удару, в подальшому вказані протиправні дії ОСОБА_8 , були припинені громадянином ОСОБА_12 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 357 від 23.05.2018 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати, а провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційної скарги, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і , як наслідок помилковий висновок суду першої інстанції про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України то колегія суддів перевіривши такі доводи вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в своїй сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіяння потерпілій ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розслід здоров`я.

При цьому, як слідує зі змісту вироку, доводи аналогічного змісту обвинуваченої про те, що її дії відносно потерпілої були спрямовані виключно на свою самооборону від протиправних дій потерпілої ОСОБА_9 , яка теж її била, а також про те, що свідок ОСОБА_12 є зацікавленою особою у вирішенні справи, то вони були предметом детального дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснила, що свою вину у скоєному не визнає повністю та вказала, що дійсно 12.04.2018 року близько о 08.00 год., вона знаходилась поряд з контейнерами для сміття, які розташовані неподалік будинку АДРЕСА_2 , також біля контейнера знаходилась ОСОБА_9 , з якою у неї неприязні стосунки з приводу сортування і привласнення побутових відходів. Вказана особа на неї безпричинно напала і вона обороняючись дійсно розмахувала пакетом в якому знаходились скляння бутилки і можливо заділа ОСОБА_9 , при цьому вказала, що остання вела себе не адекватно, агрессивно, вкусила її за палець, свої дії вважає оборонними. Звернення до правоохоронних органів вважає не що інше як намір позбавити її права сортувати побутові відходи, а також безпідставне обмовляння у її побиття. Також, обвинувачена вказувала, що в даній ситуації, вона сама є потерпілою від дій ОСОБА_9 .

Однак, не дивлячись на не визнання обвинуваченою ОСОБА_8 своєї вини у скоєному при зазначених вище обставинах, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що її вина в повному обсязі підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції пояснювала, що дійсно в один із днів квітня 2018 року зранку, вона знаходилась поряд з контейнерами для сміття, які розташовані неподалік будинку, точно не памятає, припускає АДРЕСА_2 , також біля них знаходилась і ОСОБА_8 , яка постійно її ображала принижувала, погрожувала розправою, вказані дії пов`язані з наміром позбавити її можливості користуватися контейнерами з побутовими відходами. Також в цей день ОСОБА_8 , на ґрунті виниклих неприязних стосунків між ними, вчинила сварку з нею під час якої, кидала на неї ящики нанесла удар в лице кулаком , а потім декілька ударів даним пакетом з верху вниз в область голови їй було дуже боляче так як в пакеті знаходилась склянна пляшка з-під пива. Під час конфлікту вона почала оборонятись виставляти вперед руки, а ОСОБА_8 в свою чергу почала наносити їй удари кулаком в обличчя, в результаті чого вибила зуб. Розуміючи, що ОСОБА_8 , занадто молодша і сильніша від неї, а також усвідомлюючи, що її здоров`ю загрожує небезпека , в ході побиття вона вкусила за палець лівої кисті ОСОБА_8 , коли остання намагалась її вдарити, в подальшому її побиття було припинено ОСОБА_12 . Також, зазначала, що з приводу протиправних дій ОСОБА_8 , вона звернулась до лікарняної установи, а потім до правоохоронних органів, в результаті протиправних дій ОСОБА_8 вона отримала тілесні ушкодження.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 , суду пояснював, що в один із днів 2018 року, точної дати та часу не пям`ятає, він повертався додому після «шабашки» і був частково очевидцем побиття ОСОБА_9 , громадянкою ОСОБА_8 , біля контейнерів для побутових відходів які розташовані біля одного з будинків точно номер не пам`ятає по вулиці Г.Крут м. Суми. Як розпочався конфлікт і з приводу чого він не може пояснити, однак бачив як ОСОБА_8 наносила ОСОБА_9 удари бутилкою і руками, в подальшому він припинив протиправні дії ОСОБА_8 і сам особисто супроводжував ОСОБА_9 до закладу охорони здоров`я куди остання була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги, де їй накладено три шви. Також, свідок суду пояснив, що вказаний конфлікт не є першим, між ними і раніше виникали конфлікти з приводу користуванням контейнерами для побутових відходів.

Також, судом першої інстанції на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_8 , досліджено і ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, які обґрунтовано визнані належними і допустимим та які правильно покладені судом в основу судового рішення, зокрема:

- висновок судово- медичної експертизи від 23.05.2018 року за № 357 відповідно до якої ОСОБА_9 , завдані легкі тілесні ушкодження, і легкі тілесні ушкодження які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с.84);

- протокол слідчого експерименту від 08.05.2018 року і фото таблиці до нього згідно якого судом встановлено, як ОСОБА_9 послідовно відтворила обставини вчинення відносно неї протиправних дій, які за висновком експерта від 23.05.2018 року за № 358 можуть відповідати механізму їх виникнення, продемонстрованому ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту (а.с.93-97);

- протокол слідчого експерименту від 15.05.2018 року і фото таблиці до нього згідно якого судом встановлено, як свідок ОСОБА_12 послідовно відтворив обставини вчинення відносно ОСОБА_9 протиправних дій, очевидцем яких він був та які за висновком експерта від 23.05.2018 року за № 359 можуть відповідати механізму їх виникнення, продемонстрованому свідком ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту(а.с.112-116, 119).

Також, з висновку судово-психіатрічного експерта за № 269 від 24.05.2018 року судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 , на час скоєння злочину і на час розгляду матеріалів кримінального провадження відносно неї ознак психозу та недоумства не виявляла, могла і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як особа, що є душевно хворою ОСОБА_8 не виступає та примусових заходів медичного характеру не потребує ( а.с.128-130).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєнні злочину при зазначених вище обставинах повністю знайшла своє підтвердження і її дії правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тим, суд дав оцінку поясненням самої обвинуваченої ОСОБА_8 та, на переконання колегії суддів, правильно розцінив їх як спосіб захисту обраний нею з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Як вбачається з доводів обвинуваченої ОСОБА_8 остання словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_9 не заперечує, підтверджує місце, час і обставини, при цьому заперечує лише сам факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Однак, такі доводи обвинуваченої спростовуються як поясненнями свідка ОСОБА_12 очевидця конфлікту так і висновками судово-медичних експертиз, які узгоджуються як між собою так і з поясненнями потерпілої і свідка щодо механізму нанесення останній обвинуваченою тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, а також враховуючи вік обвинуваченої і потерпілої, остання з яких є значно старшою і тим самим фізично слабшою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідна оборона зі сторони обвинуваченої ОСОБА_8 виключається, а тому і доводи її апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає надуманими.

Щодо зацікавленості у вирішенні справи свідка ОСОБА_12 , на чому наголошувала обвинувачена як в суді першої інстанції так і в своїй апеляційній скарзі, то вказані доводи ОСОБА_8 колегія суддів визнати такими, які б виключали в її діях склад інкримінованого кримінального правопорушення визнати не може, оскільки вони узгоджуються зі слідчими експериментами та з висновками судово-медичних експертиз, які беззаперечно підтверджують обставини того, як ОСОБА_8 12.04.2018 року, близько 07:30 годин заподіяла потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимим обвинуваченою і захисником не вказано та колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що суд не дав оцінки поясненням свідка ОСОБА_11 , які виступали на підтвердження факту її ОСОБА_8 самооборони, то їх колегія суддів не може визнати безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки винність ОСОБА_8 , як вже зазначалося вище доведена сукупністю наявних доказів, а що стосується свідка Міносян , то як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, про існування свідка ОСОБА_11 та її допит, обвинуваченою ОСОБА_8 в ході досудового розслідування не вказувалося, та про неї остання заявила вже по завершенню слідства, в ході судового розгляду, що не узгоджується з ч. 11 ст. 290 КПК України.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України.

Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, має незадовільний стан здоров`я. Як пом`якшуючу покарання обставину суд визнав позитивну характеристику обвинуваченої за місцем проживання. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 буде покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку.

Тому, ухвалений відносно ОСОБА_8 вирок є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4