ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/195/19 Номер провадження 11-кп/814/490/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000013 від 08.01.2019 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чорнухи Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, непрацюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України

за апеляційною скаргою процесуального керівника у кримінальному провадженні - начальника Чорнухинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, і призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч.2 ст.309 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_10 на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на проведення судово-хімічних експертиз, які становлять 5 148 гривень.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час, спосіб та в невстановленому місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, придбав з метою подальшого збуту за грошові кошти особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.

Надалі, продовжуючи свою злочинну діяльність на час підшукування покупців та досягнення домовленості щодо ціни та інших умов продажу вказаного особливо небезпечного наркотичного засобу, ОСОБА_7 , зберігав канабіс після його придбання у будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 .

21 січня 2019 року, у період часу з 14 години 13 хвилин по 14 годину 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання у будинку господарства розташованого в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час проведення оперативної закупівлі під контролем правоохоронного органу за грошові кошти в сумі 800 гривень, з корисних спонукань, незаконно збув у подрібненому стані особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, особі з легендованими даними ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого застосовані заходи безпеки шляхом забезпечення конфіденційних відомостей.

Згідно з висновком експерта № 134 від 29.01.2019 надана речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 21,221 грам.
Своїми вищевказаними умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України.

Окрім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , 05 лютого 2019 року у період часу з 12 години 46 хвилин по 12 годину 53 хвилини, перебуваючи у приміщенні господарства за своїм місцем проживання по АДРЕСА_2 , діючи повторно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом продажу за 200 гривень з корисних спонукань, повторно незаконно збув у подрібненому стані особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, особі з легендованими даними ОСОБА_11 , до якого застосовані заходи безпеки, шляхом забезпечення конфіденційних відомостей.

Своїми вищевказаними умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України.

05 лютого 2019 року о 12 год 59 хв на підставі ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду від 04.02.2019 в АДРЕСА_2 , у господарстві за місцем проживання ОСОБА_7 проведено обшук.

Під час проведення обшуку вказаного господарства, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , у приміщенні кухонної кімнати будинку на полиці у прозорому пакеті виявлено речовину рослинного походження, зеленого кольору, у подрібненому та висушеному стані.

Відповідно до висновку експерта №232 від 15.02.2019 вилучена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 8,652 г.

Також, у спальній кімнаті будинку на столі у трьох паперових згортках та у одному згортку із прозорого поліетиленового пакета виявлено речовину рослинного походження, зеленого кольору, у подрібненому та висушеному стані, у прозорому поліетиленовому пакеті - насіння конопель із залишками рослини коноплі.

Відповідно до висновку експерта № 233 від 15.02.2019 надані на дослідження речовини це суміш подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору та насіння сіро-зеленого кольору. Подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору має ботанічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканабінол і є канабісом.

Канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 1,372 г, 1,017 г, 1,258 г, 0,238 г, 37,186 г.

Загальна маса канабісу становить 49,723 г.

Також, у приміщенні літньої кухні виявлено та вилучено металеве сито, на якому, згідно з висновком експерта № 234 від 15.02.2019 є поодинокі частинки речовини рослинного походження зеленого кольору, які є канабісом.

На виявленому поряд у приміщенні літньої кухні саморобному пристрої для вживання канабісу, виготовленому із двох пластикових пляшок, на одній із яких є фольга, згідно з висновком експерта №234 від 15.02.2019 виявлено нашарування речовини коричневого кольору із запахом продуктів паління, та є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено екстрактом канабісу. Маса екстракту канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 0,081 г.

Своїми вищевказаними умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильності юридичної кваліфікації його дій, процесуальний керівник у кримінальному провадженні - начальник Чорнухинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України. Просить ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч.2 ст.309 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, та їх суспільну небезпеку, чим неправильно застосував ст. 75 КК України та дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Апелянт зазначає, що покарання, призначене ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та вважає вирок суду законним та обґрунтованим, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які вважають вирок законним та обґрунтованим та просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке карання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість чи суворість.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст. 307 КК України та обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій обвинуваченого за інкримінованими йому статтями.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даного провадження та призначення обвинуваченому покарання із звільненням його від відбування покарання, зазначених вимог закону у повній мірі не дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, а також обставини їх вчинення, зокрема те, що дані злочини не потягли за собою тяжких наслідків; особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває; його офіційне працевлаштування після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень (т.1 а.с. 209); його виключно позитивну характеристику за місцем проживання та попереднім місцем роботи (т.1 а.с. 202,208); має на утриманні двох малолітніх дітей; відсутність судимостей; наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обтяжуючих обставин, те, що обвинувачений від слідства й суду не ухилявся, виключно позитивні дані про особу ОСОБА_7 і його поведінку та визнав винятковими і такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також свідчать про те, що обвинувачений став на шлях виправлення, та дійшов висновку про наявність достатніх підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі.

Крім того, як убачається з вироку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75,76 КК України, своє рішення пояснив відсутністю обтяжуючих покарання обставин, наявністю обставин, що пом`якшують покарання, а також врахував дані про особу винного який раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, має сім`ю, утримує двох малолітніх дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно, наявність у обвинуваченого тяжкої хвороби (знаходиться під динамічним наглядом лікаря ендокринолога, хворіє цукровим діабетом 1 типу тяжкої форми, є інсулінозалежним та отримує 62 од інсуліну за добу та потребує періодичного стаціонарного лікування), і внаслідок чого визнав за можливе призначити обвинуваченому покарання з випробуванням.

Також, місцевий суд посилаючись на звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не застосував такого обов`язкового додаткового покарання як конфіскація майна, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

В апеляції прокурора фактично на заперечується висновок суду про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки прокурор просить призначити таке ж покарання, як призначив суд першої інстанції.

Твердження прокурора про безпідставність призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів вважає необгрунтованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 основне покарання нижче нижчої межі, ніж передбачене в санкції ч.2 ст.307 цього Кодексу, оскільки таке покарання буде відповідати принципам законності та справедливості.

Так, частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.

Таким чином, суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого положення ст. 69 КК України врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду встановлено не було.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевий суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину та сприяв розкриттю злочину.

Проте колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а тому вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню і в частині звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, наведених в апеляції прокурора.

Обґрунтовуючи висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, суд послався у вироку на ті ж обставини, які були враховані при обранні виду та розміру покарання, а саме: на фактичні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого та його ставлення до вчинених злочинів.

Разом з тим, у вироку суду недостатньо наведені обставини, які відповідно до вимог ст. 75 КК України могли б бути підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України суду першої інстанції належало врахувати тяжкість вчинених злочинів, зокрема, кількість епізодів злочинної діяльності за ч. 2 ст. 307 КК України, та дані про особу винного, який виховуючи двох малолітніх дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вчиняв за місцем свого проживання тяжкі злочини, пов`язані із зберіганням та збутом наркотичних речовин.

Наркоманія - це надзвичайно небезпечне соціальне явище, яке підриває здоров`я людини, викликає деградацію особи, втрату нею соціального статусу. Усе це переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише при умові реального відбування покарання. Підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, у своєму рішенні зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, повинно мати для цього достатні та вагомі підстави, яких колегія суддів не вбачає.

Оскільки рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим та не відповідає вимогам вказаної статті, то вирок суду в частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати призначене йому покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є не судимим, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей; наявність тяжких хвороб, обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обтяжуючих обставин і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та вважає за необхідне зменшити призначене покарання за частиною 2 ст. 309 КК України до мінімальної межі, передбаченої в санкції статті та зменшити покарання за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде відповідати тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого.

При призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів за правилами ст. 70 КК України, колегія суддів, враховуючи обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, вважає за можливе застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи пом`якшуючі покарання обставини колегія суддів вважає за можливе не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є його власністю, що передбачене санкцією ч.2 ст.307 КК України

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме за відсутності передбачених законом підстав звільнив особу від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, вирок суду підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.

З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні - начальника Чорнухинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалили новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання за:

ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 роки позбавлення волі,

ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 роки і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

У зв`язку з набранням чинності вироком суду, ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 18 березня 2020 року.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4