1Справа № 335/3143/20 1-кс/335/1772/2020
06 травня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши заяву прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , -
16.04.2020 року в судовому засідання прокурором ОСОБА_3 заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_4 , який мотивовано наступним.
Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України.
Згідно ч.3 ст.81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Згідно матеріалів кримінального провадження, одним із потерпілих є ОСОБА_8 .
Прокурор в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду заяви про відвід повідомлявся у встановленому законом порядку. Суду надав заяву про розгляд заяви про відвід без участі прокурора, на підставі на підставі наявних доказів, заяву про відвід судді просить задовольнити.
Заявник за скаргою ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явився. Про час та місце розгляду заяви про відвід повідомлявся у встановленому законом порядку.
Дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно матеріалів кримінального провадження, одним із потерпілих є ОСОБА_8 .
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.
Окрім цього, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино» від 18.02.1999). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» від 22.06.2000). Відвід судді в розгляді справи може бути задоволеним і у випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, що передбачають Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.
Враховуючи викладене, з метою уникнення сумнівів, щодо неупередженості судді ОСОБА_4 , заяву прокурора про відвід судді, необхідно задовольнити.
Керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, суд, -
Заяву прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1