Дата документу 16.04.2020 Справа № 314/5168/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/678/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5168/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2019 року, якою
відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання».

Згідно зі змістом ухвали, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», надійшло клопотання про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд зазначив, що враховуючи те, що злочинні діяння, за які засуджений відбуває покарання, вчиненні після скасування норми закону, яка передбачала зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, зазначає, що враховуючи неоднозначність практики застосування положення ч.5 ст.72 КК України після 21.06.2017 вважає необхідним виправити можливу помилку та довести, що до осіб, які відбували попереднє ув`язнення в період редакції до 21.06.2017 правило ч.5 ст.72 КК України застосовується на ввесь строк попереднього ув`язнення незалежно від дати його закінчення. Також апелянт посилається на положення ч.4 ст.5 КК України щодо зворотної дії закону, який, зокрема, пом`якшує покарання або іншим способом покращує становище особи.

Просить зарахувати йому ввесь строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, з 18.04.2018 по 06.06.2019.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів ухвала суду відповідає вказаним вимогам та вони були дотримані судом першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), судом у строк покарання зараховується строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-XII від 30 червня 1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII викладено у редакції ч.5 ст.72 КК України, зокрема, зазначено, що строк попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, зараховується судом із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, передбачено, що положення цього застосовуються до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.

21.06.2017 року набрав чинності Закон України від 18.05.2017 року № 2046-VIII, яким скасовано норму про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Однак дія Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року поширюється на осіб, які вчинили злочинні діяння до набрання Законом № 2046-VIII від 18.05.2017, така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17.
Стосовно посилання апелянта на положення ч.4 ст.5 КПК України, колегія суддів зазначає наступне, за загальним правилом, відповідно до ч.2 ст.4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).
У випадку, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч.4 ст.5 КК України).
Згідно із ч.4 ст.5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Приморського районного суду Запорізької області від 30.11.2018 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, 70, ч.1 ст.71 до позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно зі змісту вироку, епізоди злочинної діяльності ОСОБА_7 вчинені у вересні 2017 року, тобто після набрання Законом № 2046-VIII від 18.05.2017 чинності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

У зв`язку із зазначеним клопотання засудженого задоволенню не підлягає, а доводи апелянта правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання», залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4