Справа № 184/331/20
Провадження № 1-кп/0182/789/2020
У Х В А Л А

23.04.2020 м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2020 за № 0000002 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 01.01.2020 за № 0000002 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Щодо обвинуваченої було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 27.04.2020.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого її може спонукати тяжкість можливого покарання; ризик тиску на потерпілу, свідків, оскільки свідками кримінального правопорушення є сусіди ОСОБА_5 , які тривалий час знаходяться з нею у дружніх стосунках; репутацію обвинуваченої, яка не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_5 у 2004 році вже була засуджена за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи до відбуття покарання у виді позбавлення волі, але, незважаючи на це, знову вчинила особливо тяжкий злочин вбивство людини, будучи у стані алкогольного сп`яніння. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Обвинувачена заперечувала проти продовження строків тримання під вартою та просила змінити їй запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , який належить на праві власності чоловікові її племінниці ОСОБА_8 ОСОБА_9 , і які надали згоду на її проживання там та на її матеріальне забезпечення.
Захисник обвинуваченої підтримав клопотання своєї підзахисної, посилаючись на те, що прокурор не надав доказів існування будь-яких ризиків, на які він посилається.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердила, що вона є рідною племінницею обвинуваченої, її чоловікові в порядку спадкування за законом належить будинок за адресою: АДРЕСА_3 . І вона, і її чоловік згодні на проживання обвинуваченої у цьому будинку. Вони мають достатньо коштів для надання ОСОБА_5 матеріальної допомоги.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема п. 1 ст. 331 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором у клопотанні було зазначено про існування ризиків переховування від суду, вчинення тиску на потерпілу, свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Але, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Суд погоджується з існуванням ризику переховування від суду обвинуваченої, до чого її може спонукати тяжкість можливого покарання. Разом з тим, при наявності місця проживання, яке їй погоджується надати племінниця обвинуваченої ОСОБА_8 поряд з матеріальним забезпеченням, суттєво знижується і може бути мінімізований шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Ризик тиску на потерпілу, свідків також буде малоймовірним, якщо обвинувачена буде мешкати у м. Марганці, тоді як свідки мешкають у м. Покров, а потерпіла в м. Миколаєві.
Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченої із-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння йому шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання її під вартою.
Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність у неї місця проживання, родини племінниці та її чоловіка, які надали згоду на її проживання у належному чоловікові домоволодінні, колегія суддів приходить до висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченої може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що вона може проживати за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_9 .
На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам переховування від суду, здійснення тиску на потерпілу та свідків, зазначених у обвинувальному акті.
Керуючись ст. 177, 181, 331 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченої відмовити. Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Покласти на обвинувачену наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Марганець, Дніпропетровської області, в якому вона проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками, зазначеними у обвинувальному акті.
ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 23.06.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3