ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 648/27/20
Номер провадження : 11-кп/819/709/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року червня місяця 30 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0001209 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно ст. 89 КК України, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 1 рік, з покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, ОСОБА_7 у вересні 2019 року, знаходячись в лісосмугі за межами населеного пункту с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, переслідуючи прямий умисел, направлений на порушення встановленого правового режиму обігу наркотичних засобів, встановленого ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 року, згідно з якою обіг наркотичних засобів та психотропних речовин включених до таблиць 1-2, списку № 1 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року, на території України заборонено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, шляхом зривання частин рослин роду «Коноплі» придбав та шляхом сушіння і подрібнення виготовив наркотичну речовину, яку в подальшому незаконно, без мети збуту, для власного вживання зберігав у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції 12.12.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку за вищевказаною адресою, а всього загальною масою в перерахунку на суху речовину особливо небезпечного наркотичного засобу -канабісу 1322, 598 г., що відповідно до Таблиці № 1 Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», визначено великим розміром.

Вказані дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування та судом кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах.

На вказану ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій вказує, що вказаний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Просить Вирок стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 років позбавлення волію. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений подав до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, думку в дебатах, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України обґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, що згідно з ст. 409, 412, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку.

Судом не враховано, що ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості.

При призначенні покарання судом також не враховано вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02 № 4 Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, відповідно до яких - поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з наркотичним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, важливе значення має правильне застосування кримінально- правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення таких злочинів.

Самі обставини вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, оскільки він перш за все порушує встановлений законодавством порядок обігу наркотичних засобів, внаслідок якого задовольняється незаконний попит на наркотики. Незаконна діяльність засудженого припинена лише за втручання працівників правоохоронних органів, якими вилучено канабіс масою 1322.598 г. у перерахунку на суху речовину.

Вказане свідчить про систематичність злочинної діяльності ОСОБА_7 у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, його небажання стати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність.

Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким та не є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а неправильне застосування судом положень ст. 75 КК України до обвинуваченого потягнуло за собою винесення незаконного вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, раніше не судимого відповідно ст. 89 КК України( ст. 45,229-6КК ред. 1961 р. а.п.41), ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, яке побудоване на критичній оцінці його протиправної поведінки, визнанні вини, обставини, що пом`якшують покарання враховує щире каяття, а також відсутність обставини які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 ,/підпис/ ОСОБА_4 /підпис/