УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року

Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,обвинуваченого ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.10.2019 р.до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшли матеріали вказаного вище кримінального провадження,по якому затверджено обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні процесуальний прокурор вважає,що кримінальне провадження територіально підсудне Шевченківському районному суду м.Запоріжжя за місцем вчинення злочину,обвинувальний акт складений відповідно до вимог процесуального закону,просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні,в яке викликати обвинуваченого,захисника,потерпілу,підстав для прийняття іншого процесуального рішення не вбачає.

Також прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,який закінчується 11.11.2019 р.,строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав,що при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою,судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину,так і ризики,що обвинувачений,перебуваючи на волі,отримає можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків, існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали,тримання обвинуваченого під вартою є необхідним,жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою підтримав та погодився з прокурором по іншим процесуальним питанням.

Заперечувала проти клопотання захисника щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з тих підстав,що обвинувачений у побутовій обстановці є агресивним.створив неможливі умови для проживання сусідів,становить небезпеку для оточуючих.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом всіх учасників.

При обговоренні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу захисник ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою,заявив клопотання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації,яке обґрунтував тим,що обвинувачений під час досудового розслідування перебував певний період під домашнім арештом та умов його не порушував.

Обвинувачений висловив аналогічну позицію.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду справи,виходячи з такого.

Як передбачено ст.315 КПК України,якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень,передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 цього Кодексу,суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду,у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд,з`ясовує питання про склад осіб,які братимуть участь у судовому розгляді,вчиняє інші дії,необхідні для підготовки судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування,закриття провадження у справі,повернення обвинувального акта прокурору,направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Підстав для відводів,самовідводів складу суду не встановлено.

Обставини справи не вимагають її судового розгляду у закритому судовому засіданні, судом присяжних.

Справа буде розглядатись колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Грунтуючись на матеріалах кримінального провадження,необхідним є виклик учасників кримінального провадження,а саме прокурора,обвинуваченого,захисника,потерпілої.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо запобіжного заходу,перевіривши обґрунтованість клопотання прокурора та захисника наданими суду матеріалами ,суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання захисника з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, знищити чи спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст.ст.132 КПК України,заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.197,199 КПК України,за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин,які свідчать про те,що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою,строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р.Суд зазначив,що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов,які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи.Це означає,що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства,а й обгрунтованість підозри,яка стала підставою для затримання,а також мети,з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою(також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

У Рішенні «Тимошенко проти України»(2013 рік) Європейський суд з прав людини зазначив:»Щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції,самого факту,що цей захід застосовується згідно з національним законодавством,що відповідає визначеним стандартам,ще недостатньо-він також повинен бути необхідним за даних обставин(також рішення у справах «Нештяк проти Словаччини»,від 27.02.2007 р.,»Хайредінова проти України» від 14.10.2010 р.)

Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії»1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення,процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.),вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)

Обґрунтованість підозри відносно обвинуваченого підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування про результати проведення слідчих та процесуальних дій, висновками судових експертиз, речовими доказами.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у стані алкогольного сп`яніння,що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його поведінки та переконує колегію суддів у тому, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Крім того, існує ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання, що перешкодить судовому розгляду справи.

Тяжкість обвинувачення ,хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою,проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки,що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р.ЄСПЛ зазначив,що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Колегія суддів враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого щодо наявності постійного місця проживання та стану здоров`я,офіційного місця роботи на час затримання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності та вплив на потерпілу і свідків,інкриміновані обвинуваченому протиправні дії він вчинив за місцем свого проживання.

Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості,виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного продовжує відносно обвинуваченого строк тримання під вартою на 60 днів,до 05.01.2020 р.включно,оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи.

Оскільки обвинуваченому інкримінуються злочини із застосуванням насильства,суд в силу положень ч.4 ст.183 КПК України розміру застави не визначає.

З урахуванням викладеного,доводи захисника про можливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі обрання до нього домашнього арешту суд знаходить неспроможними та у клопотанні захисника про це відмовляє.

П О С Т А Н О В И Л А:

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,призначити до судового розгляду

14 листопада 2019 року об 11 годині 00 хвилин

яке відбудеться у залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Запоріжжя.

Справу розглядати судом колегіально ,у відкритому судовому засіданні.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку,передбаченому ст.135-139 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів до 05 січня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання захисника про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту-відмовити.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 р.у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України).

В іншій частині ухвала не оскаржується.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3