Провадження №11-кп/801/107/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2019,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про дострокове звільнення від покарання або приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв під час постановлення вироку.
В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу від 14.11.2019 та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання. Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції національного законодавства, посилається на практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію.

Заслухавши доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає.

Дійсно, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачена ст. 81 КК України та може застосовуватися до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, після фактичного відбуття засудженим визначеної частини покарання.
При цьому, статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 .

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджено вироком Київського міського суду від 11.08.1997 за ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 222, ст. 94, п.п. «з», «ж» ч. 2, 93 ст. 17, п.п. «з», «ж» ст. 90, ст. 42 КК України до покарання у виді смертної кари розстрілу. Згідно постанови Київського міського суду від 21.08.2000 вирок щодо ОСОБА_8 приведено у відповідність з діючим кримінальним законом. Постановлено ОСОБА_8 вважати засудженим за ст. 93 п.п. «ж», «з» КК України до довічного позбавлення волі і на підставі ст. 42 КК України за сукупністю зі злочинами, передбаченими ст. ст. 17 ч. 2, 93 п.п. «ж», «з», 94, 222 ч. 1, 223 КК України з застосуванням ст. 43 КК України до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.
Новий вид кримінального покарання у виді довічного позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою, оскільки при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин, забезпечується можливість мати соціальні зв`язки у межах, визначених законом, тощо.

У санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі, як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років.

Таким чином, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена КК України в ред. 1960 року на час вчинення ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, то положення КК України в ред. 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та покращують його правове становище, мають зворотну дію в часі, тобто поширюються і на засудженого, який вчинив особливо тяжкий злочин, відповідальність, за які передбачена КК України в ред. 1960 року, до набрання чинності зазначеним законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Чинним кримінальним законодавством не передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачена можливість звільнення судовим рішенням засудженого від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли.

В апеляційній скарзі не наведено конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_8 , а лише перераховано норм права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ухвала суду є обґрунтованою, належним чином вмотивованою та відповідає як фактичним обставинам справи так і вимогам Закону.

Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2019, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про дострокове звільнення від покарання або приведення покарання у відповідність до норм закону, який діяв під час постановлення вироку, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді