Справа № 756/2675/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3416/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України

У Х В А Л А
іменем України

11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0005762 за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2019 року, яким

Б ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого стропальником в ТОВ «Метал Холдінг Трейд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнановинним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на нього на цей період такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.., в іншій частині заявлених вимог відмовлено; на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 2475 (дві тисячі сімсри п`ять) грн. 40(сорок) коп. Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, 19.06.2017 року приблизно о 00 годині 05 хвилин, за адресою: вулиця Попова, 10, м. Київ на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин та словесного конфлікту зі ОСОБА_12 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, в ході сутички наніс останньому декілька, тобто не менше двох, ударів в голову з лівої сторони, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лівої завушної ділянки, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми: забій головного мозку в лівій лобній долі, вдавлений уламковий перелом лобної кістки зліва з явищами пневмоцефалії (наявність повітря в порожнині черепа) та забійну рану лобної ділянки зліва.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить скасувати вказаний вирок та ухвалити новий, в мотивувальній частині якого вказати як обставину, що, відповідно до ст. 66 КК України, обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння; призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі; задовольнити цивільний позов, заявлений ОСОБА_12 в повному обсязі та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; дослідити докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, крім тих, які судом першої інстанції не досліджувалися. Прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає оскаржуваний вирок таким, що постановлений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню та застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не встановивши як обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили про те, що на їх думку ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, і сам обвинувачений повідомив, що напередодні події він вживав алкоголь, однак у стані сп`яніння не перебував. На думку прокурора, не призначення ОСОБА_7 реального покарання негативно вплине на сприйняття суспільством. Прокурор вказує, що вчинений ОСОБА_7 злочин належить до категорії тяжких злочинів, який вимагає відповідного покарання. Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, на думку апелянта, не було враховано те, що на час вчинення злочину і під час досудового розслідування обвинувачений не працював, не розкаявся, частково визнав вину і вчинений ним злочин потягнув тяжкі наслідки для потерпілого у виді інвалідності. На переконання прокурора, рішення про застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України належним чином не мотивовано і не вказано, які дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. Також прокурор вважає за необхідне ставити питання про збільшення обсягу стягнення за цивільним позовом з урахуванням завданої кримінальним правопорушенням потерпілому шкоди.

- захисник просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Адвокат зазначає, що як на докази вини обвинуваченого, окрім показань потерпілого, суд першої інстанції послався на висновок експерта №1690Е від 21.12.2017 року, однак, в суді першої інстанції і потерпілий, і свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 зазначили, що окрім обвинуваченого потерпілому ОСОБА_12 завдавали тілесні ушкодження й інші особи. На думку захисника, за таких обставин приймаючи до уваги те, що обвинувачений чітко в своїх показаннях зазначив, що не наносив жодних ударів по голові, очевидним є той факт, що тілесні ушкодження потерпілому було завдано не тільки обвинуваченим. Адвокат зазначає, що в оскаржуваному вироку жодним чином не наведено Висновку експерта №042-738-2019 від 24.05.2019 року, відповідно до якого визначитись, хто саме і в який спосіб спричинив виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження по даним проведених слідчих експериментів за участю свідків не представляється можливим. На думку апелянта, стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів того, хто саме наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, у зв`язку з чим, провина ОСОБА_7 у судовому засіданні не доведена.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував; захисників та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого та висновок експерта; обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пунктом 4 частини 1 статті 411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження якщо висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Згідно ч. 2 ст. 411 КПК України вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0005762 від 28.02.2018 року щодо ОСОБА_7 у викладі фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими зазначено, що ОСОБА_7 в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 19.06.2017 року близько 00 годин 05 хвилин, повалив потерпілого на асфальт та знаходячись поруч із ОСОБА_12 , який лежав на асфальті, наніс останньому декілька, тобто не менше двох ударів ногами в голову останньому з лівої сторони, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження /т. 1 а. п. 4/.

Разом з тим, суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_18 показав, що 19.06.2017 року приблизно о 00 годині 05 хвилин, він був біля під`їзду буд. АДРЕСА_2 разом з друзями ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 . У цей час обвинувачений разом зі своєю сестрою ОСОБА_20 , її чоловіком ОСОБА_21 та дитиною, яка перебувала в колясці, заходили до під`їзду. Він зробив зауваження всій компанії, щоб вони поводились тихіше. Через деякий час вийшов обвинувачений та почав кричати до жінок, він підійшов до нього та почав йому говорити, щоб той не чіплявся до жінок, між ними почалась штовханина, Кім їх почала рознімати та вся їх компанія почала уходити від під`їду. У подальшому їх всіх наздогнав обвинувачений разом з трьома хлопцями. Обвинувачений вдарив якимось предметом його по голові, вони зцепились та впали разом на асфальт. У цей час його почали бити по різним частинам тіла обвинувачений та інші хлопці. Потім приїхала поліція і затримала обвинуваченого. Також була викликана швидка. Після отриманих тілесних ушкоджень він проходив курс лікування та отримав 3 групу інвалідності /т. 2 а.п. 48/.

Враховуючи викладені розбіжності щодо встановлених досудовим розслідуванням обставин та показань потерпілого, а також зважаючи на те, що обвинувачений визнає свою вину частково і під час апеляційного розгляду, як і під час розгляду в суді першої інстанції зазначає, що не наносив потерпілому ударів в ділянку голови, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку, містять істотні суперечності з доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок експерта №042-738-2019, відповідно до якого, наявні протоколи слідчих експериментів з їх відеозаписами за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_13 носять узагальнюючий характер, не чітко відображають локалізацію (конкретну анатомічну ділянку) та найбільш вірогідний спосіб спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , зокрема свідки не відтворюють, чим саме, в якій послідовності та в які ділянки були спричинені тілесні ушкодження. Враховуючи вищезазначене, визначитись, хто саме і в який спосіб спричинив виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження, по даним проведених слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , не представляється можливим /т. 1 а. п. 24-26/.

Однак, вказаний висновок експерта не знайшов відображення в оскаржуваному вироку, йому не надана процесуальна оцінка, чим судом першої інстанції допущено порушення, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України, а саме за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів вчиненого правопорушення.

Як убачається із оскаржуваного вироку, суд при формулюванні обвинувачення вказав лише, що ОСОБА_7 наніс потерпілому не менше двох ударів в голову з лівої сторони. При цьому не зазначив чим саме потерпілому були нанесенні тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що з`ясування зазначених обставин є важливим для встановлення вини особи у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи вказані порушення та вимоги апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не можуть бути усунуті в ході судового розгляду в апеляційній інстанції, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у ході якого слід врахувати викладене в ухвалі та доводи апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_22 ОСОБА_4