Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 552/4971/19
Провадження № 1-кп/553/48/2020
У Х В А Л А
Іменем України
14.01.2020м. Полтава

Колегія суддів Ленінського районного суду м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_6 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_9 : ОСОБА_10 ,
потерпілого: ОСОБА_11 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000409 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.355 КК України та відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.3 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
На розгляді у Ленінському районному суді м.Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.355 КК України та відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.3 ст. 187 КК України.
До Ленінського районного суду м.Полтави надійшла заява захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про відвід колегії суддів Ленінського районного суду м.Полтави, а саме: головуючого суддю ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якій вона посилається на те, що колегією при винесенні ухвал відносно ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою не було взято до уваги те, що клопотання про подовження строку тримання під вартою як 11.10.2019 року так і 03.12.2019 року було вручено з прямим порушенням ч.2 ст.184 КПК України. Також адвокат ОСОБА_7 в своїй заяві вказує, що колегія суддів не взяла до уваги той факт, що ухвала Київського районного суду м.Полтави від 05.09.2019 року про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалена незаконним складом суду, а саме за відсутності колегіальності при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також до суду надійшла заява захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про відвід колегії суддів Ленінського районного суду м.Полтави, а саме: головуючого суддю ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якій вона посилається на те, що в ряді судових засідань сторона обвинувачення неодноразово подавала клопотання про продовження запобіжного заходу із порушенням термінів його подання згідно зі ст.184 КПК України. Сторона захисту наголошувала на цьому порушенні, але суд ігнорував даний аргумент. Вважає, що наявна упередженість з боку суду до її підзахисного ОСОБА_9 .
Прокурор заперечував проти задоволення клопотань захисників, у зв`язку з їх безпідставністю.
Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 підтримав вказані заяви про відвід колегії суддів.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав обидві заяви про відвід колегії суддів, заявивши, що відносно нього здійснюється політичне переслідування і вказав, що Указом Президента України №449/2017 від 29.12.2017 року орган судової влади УРСР «Ленінський районний суд м.Полтави» був ліквідований і тому не має чинної юрисдикції в межах суверенної держави. ОСОБА_6 наголосив у такий спосіб, що порушено його право на справедливий суд, як визначено в ст.6 Європейської Конвенції по захисту прав та основоположних свобод та не виконана ст.124 Конституції України, де вказано, що правосуддя в Україні здійснюють суди.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав зазначені заяви про відвід колегії суддів.
Потерпілий ОСОБА_11 при вирішенні заяв поклався на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши доводи заяв про відвід, колегія суддів приходить до висновку, що вказані заяви підлягають до задоволення з наступних підстав.
За змістом ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Досвід розвинутих країн світу , як негативний, так і позитивний, свідчить, що вирішення суперечностей у мирному, вільному суспільстві не можливе без існування неупередженого, незалежного, об`єктивного арбітра, який протистоїть політичному, економічному та будь якому іншому тиску, управляється на засадах самоврядування без участі представників інших владних структур, має достатнє фінансове та матеріально технічне забезпечення, вільний від корупції та забезпечений відповідними передбаченими законом процесуальними можливостями утвердити в суспільстві повагу до своїх рішень.

Цей арбітр у всьому світі зветься судом, суддею. Він наділяється особливими якостями, особливим захистом, особливими гарантіями й особливими можливостями для того, щоб забезпечити головні стандарти правосуддя: неупередженість і відкритість, компетентність та незалежність, розгляд справ в межах розумного часу.

Саме на цих критеріях акцентується увага у Європейській Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року ( далі Конвенція), в Європейській Хартії про статус суддів 1998 року та багатьох інших міжнародних нормативних актах.

Тобто, неупередженість судді повинна бути головною рисою судді, у зв`язку із цим упередженість повинна бути на першому місці в контексті здійснення правосуддя та відповідальності. Оскільки інші порушення, які умисно допускають судді, як правило, є похідними від упередженості, заінтересованості, необ`єктивності та несправедливості.

Слово «упередження» походить від латинського слова praejudicium, яке означає «судити наперед». Воно має два значення: 1) поспішно складена думка, переважно негативна, без достатніх знань або справедливих основ; 2) дратівливе ставлення, що ґрунтується на узагальненому переконанні та направлене на окрему людину, групу або націю.

Поряд з цим, ст. 75 КПК України передбачено обставини, що виключають участь слідчого судді і судді або присяжного у кримінальному провадженні та визначено:

1. Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Частинами 1,3 статті 81 КПК України визначено, що у разі відводу слідчому судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку встановленому частиною третьою статті 35 цього кодексу.

При цьому, ч.3 ст. 81 КПК України визначено порядок за яким суддя розглядає таку заяву, а саме, має бути:

-вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення;

-вислухана думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Судом має бути прийнято у нарадчій кімнаті, вмотивованою ухвалою рішення про задоволення або відмову у задоволенні відводу.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглядуваної справи , навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Дотримання цих факторів зумовить підвищення рівня поваги, довіри та впевненості громадськості в незалежності, безсторонності та ефективності судової гілки влади.

Конституційне положення про належну правову процедуру гарантує право особи, яка зазнає фізичної, матеріальної та моральної шкоди, та звернення до суду відповідної юриспруденції для захисту свого права на життя, свободу і власність, а також для захисту будь- якого іншого права, гарантованого законодавцем. Воно також містить право бути заслуханим у судовому засіданні, а також на надання доказів існування юридичних фактів, які стосуються зазначеного права особи.

Поняття належна правова процедура ( з анг. process of law) означає - це застосування права органами правосуддя (судами) відповідно до встановлених і санкціонованих державою юридичних принципів і процедур для гарантування й захисту конституційних та індивідуальних прав людини і громадянина, зокрема і юридичної особи.

Іноді поняття «належне» і «справедливе» судочинство («належна» і «справедлива» судова процедура) використовують як синоніми, що є обґрунтованим, зважаючи на зміст цих понять.

Першим міжнародним актом, який закріпив право на справедливий суд, стала Загальна декларація прав людини ( далі Декларація).

Стаття 8 Декларації містить положення про те, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ст. 10 Декларації кожна людина для визначення її прав і обов`язків та встановлення обгрунтованості пред`явленого їй кримінального обвинувачення має право на основі повної рівності на те, щоб її справу було розглянуто прилюдно і з дотриманням усіх вимог справедливості незалежним і безстороннім судом.

Згодом ці положення були розкриті у ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесу на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

При цьому, Пакт передбачає низку гарантій: а) рівність усіх перед судами і трибуналами ( п.1 ст. 14); б) обов`язок кожної держави учасниці забезпечити будь-якій особі, права і свободи якої порушено, ефективний засіб правового захисту навіть якщо порушення було допущено особами, які діяли в офіційному статусі ( п.3а ст.2); в)обов`язок кожної особи учасниці забезпечити застосування компетентними органами влади відповідних засобів правового захисту ( п.3 ст.2); г) право особи на виправлення судових помилок ( п.6 ст. 14).

Право на справедливий судовий розгляд передбачено п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), у якій проголошується, що кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним згідно із законом. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть не допускатися в зал засідань упродовж усього судового розгляду або його частини в інтересах збереження моралі, громадського порядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, чи в разі кримінальної необхідності, якщо, на думку суду, в особливих випадках публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Такий же обов`язок на суддю покладено також ч.1 ст. 80 КПК України.

У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав ( і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, суб`єктивна впевненість сторони в упередженості судді навіть за відсутності об`єктивних підстав для неї є чинником, що перешкоджає реалізації її права на справедливий суд.

Як зазначається у п. 11 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантією свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п.11).

Крім того, Консультативна рада Європейських суддів у п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому.

Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади не можу бути підірвано».

Так, зі змісту заяв про відвід колегії суддів, вбачається наявність у сторони захисту, як стороннього спостерігача, сумніву у неупередженості суддів, що може зашкодити інтересам правосуддя при розгляді даного кримінального провадження.

Разом з цим, у своїй публічній заяві обвинуваченим ОСОБА_6 вказувалося про порушення його громадянських і політичних прав на розгляд даного кримінального провадження, пред`явленого йому компетентним, створеним на підставі закону, незалежним і безстороннім судом, у зв`язку з чим вважає себе політичним полоненим.

Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги положення ст.ст. 75,82 КПК України, за таких обставин колегія суддів вважає необхідним задовольнити заяву адвоката ОСОБА_7 та заяву адвоката ОСОБА_10 про відвід колегії суддів Ленінського районного суду м.Полтави від розгляду даного кримінального провадження з метою забезпечення права обвинувачених на справедливий суд за наявності суб`єктивної впевненості сторони захисту у даному кримінальному провадженні в упередженості колегії суддів, навіть за відсутності об`єктивних обставин.
Відповідно до ст. 82 ч.3, ч.4 КПК України у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів зі складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або складом суддів.
Слідчий суддя, суддя (судді), на розгляд яких передається кримінальне провадження або справа, визначається в порядку, встановленому ч.3ст.35 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, існування обставин, які можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість під час розгляду даної справи, з метою 'забезпечення безстороннього і об`єктивного вирішення спору у суді та задля недопущення виникнення сумнівів у учасників справи в неупередженості та об`єктивності колегії суддів під час розгляду кримінального провадження, вважаємо за необхідне задовольнити заявлені відводи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,80,81,369-372 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Заяву адвоката ОСОБА_7 та заяву адвоката ОСОБА_10 про відвід колегії суддів Ленінського районного суду м.Полтави, а саме: головуючого суддю ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.
Відвести колегію суддів Ленінського районного суду м.Полтави, а саме: головуючого суддю ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження № 0000409 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.355 КК України та відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.3 ст. 187 КК України.
Справу передати до канцелярії Ленінського районного суду м.Полтави для забезпечення у відповідності до ст.35 КПК України здійснення повторного визначення колегії суддів для розгляду кримінального провадження № 0000409 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст. 187, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.3 ст.355 КК України та відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч.3 ст. 187 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено 16.01.2020 року.

Головуючий суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3