ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/308/20 Справа № 706/615/18 Категорія: ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції з ДУ

«Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 ,

захисника в режимі відеоконференції

з Христинівським районним

судом Черкаської області ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого:

- 21.04.2005 Христинівським районним судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.11.2005 Христинівським районним судом за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднане частково невідбуте покарання у виді 3 місяців позбавлення волі за вироком Христинівського районного суду від 21.04.2005 та остаточно визначене покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі;

- 22.10.2010 Христинівським районним судом за ч.1 , ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 08.07.2011 Христинівським районним судом за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднане частково невідбуте покарання у виді 1 місяця позбавлення волі за вироком Христинівського районного суду від 22.10.2010 та остаточно визначене покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 13.03.2015 по відбуттю строку покарання;

- 08.05.2017 Христинівським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, вказана судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, -

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.2 ст. 186 КК України, до 4 років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально виконавчої установи;

- ч.2 ст. 190 КК України, до 1 року позбавлення волі з поміщенням його до кримінально виконавчої установи.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально виконавчої установи.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі та частково невідбутого покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 16.07.2019 у виді 2 місяців позбавлення волі остаточно призначено до відбування покарання ОСОБА_7 у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально виконавчої установи.

В строк відбування покарання зараховано строк покарання відбутий за попереднім вироком з 26 липня 2019 року по 16 грудня 2019 року.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 19 грудня 2017 року близько 20 години 00 хвилин в м. Христинівка Черкаської області, знаходячись на проїзній частині дороги по провулку Генерала Тютюника (Жданова), а саме неподалік домоволодіння № 4, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_9 , срібний ланцюжок з хрестиком сірого кольору загальною вагою 11 грамів, вартістю одного граму ювелірних металів срібла 5 гривень на загальну суму 55 гривень та з рук останньої вихопив мобільний телефон марки QSmart, який згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/97 від 30.01.2018 складає 360 гривень, тобто повторно відкрито викрав вказане майно ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 415 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того ОСОБА_7 , 23 червня 2018 року близько 15 години, перебуваючи біля стадіону «Колос», що в м. Христинівка Черкаської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, під приводом здійснення дзвінка по мобільному телефону, заволодів мобільним телефоном «XiaomiRedmi 4А Gold», належним ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку експерта №10/345 від 19.07.2018 становить 2000 гривень, чим спричинив останній матеріальну шкоду.

Також ОСОБА_7 , 03.07.2018 близько 10 години, перебуваючи в домоволодінні ОСОБА_11 , що розташоване в АДРЕСА_2 , зловживаючи його довірою, під приводом поїздки велосипедом у власних потребах, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та з метою отримання грошових коштів, заволодів належним ОСОБА_11 велосипедом марки «Україна», вартість якого згідно висновку експерта №10/346 від 19.07.2018 становить 983 гривні, після цього розпорядився майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 09 січня 2019 року кримінальні провадження № 0000601 від 20.12.2017, № 0000284 від 23.06.2018, відносно ОСОБА_7 об`єднано в одне кримінальне провадження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати його, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що вину у вчинених кримінальних правопорушеннях він визнав під тиском сторони обвинувачення, та вважає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, недоведена. Зазначає, що в ході досудового розслідування не були реально проведені слідчі дії, а його покази під час досудового слідства дані під тиском.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити в повному обсязі, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України учасники судового провадження не оспорюють, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України, його винуватість у відкритому викраденні чужого майна вчиненому повторно, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними в суді першої інстанції про те, що до означених подій вона певний час проживала разом з ОСОБА_7 .. В 2017 році, на свято Миколая, вона перебувала у своїх родичів. Близько 21 чи 22 години прийшов ОСОБА_7 та святкував разом з ними. Після розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_12 почав виражатися в її адресу нецензурними словами та застосовувати до неї фізичну силу. За неї заступились ОСОБА_13 , її син ОСОБА_14 та невістка ОСОБА_15 , які також були у гостях. Обвинувачений намагався зірвати з її шиї ланцюжок. В той час, як ОСОБА_16 , її син та невістка, стримували ОСОБА_7 , обвинувачений вихопив в неї ланцюжок. При цьому обвинувачений висловлювався в її адресу нецензурними словами та наносив їй удари кулаком в область голови. Вона з телефоном вибігла на двір щоб зателефонувати до поліції. ОСОБА_7 вибіг за нею, наздогнавши почав бити та забрав телефон, але вона встигла викликати поліцію. Потім до них підійшла ОСОБА_17 та повідомила, що їде поліція і обвинувачений пішов забравши з собою, проти її волі, її ланцюжок та телефон. В поліції вона написала заяву. ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця під оком та гематоми на лобі, які у встановленому законом порядку вона не фіксувала. Вранці, наступного дня, приблизно о 10 годині, ОСОБА_12 приніс їй телефон та ланцюжок та просив її забрати з поліції заяву.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , даними в суді першої інстанції про те, що приблизно рік чи півтора роки тому, точної дати вона не пам`ятає, у неї в гостях була потерпіла ОСОБА_19 , її син ОСОБА_20 з дружиною ОСОБА_15 .. Через деякий час до них прийшов обвинувачений ОСОБА_12 , який раніше проживав з ОСОБА_21 .. Між обвинуваченим та потерпілою виникла сварка. Потім ОСОБА_19 вийшла на двір. Почувши крик потерпілої вона також вийшла на вулицю. ОСОБА_7 вдарив потерпілу, а вона їх розбороняла та просила обвинуваченого, щоб він не її бив. Через деякий час ОСОБА_9 повернулася до будинку та повідомила, що обвинувачений забрав її ланцюжок та телефон. Потім потерпіла викликала поліцію, але ОСОБА_7 вже не було. Наступного дня обвинувачений самостійно повернув ОСОБА_19 ланцюжок.

Даними протоколів огляду предмету від 22.12.2017 з фототаблицями до нього, згідно яких оглянуто мобільний телефон марки «QSmart», ланцюжок з хрестиком, виготовлений із металу сірого кольору;

Даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_18 від 26.04.2018, в ході проведення якого свідок ОСОБА_18 розповіла та показала яким чином ОСОБА_7 скоїв відкрите викрадення срібного ланцюжка з хрестиком та мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_9 19.12.2017;

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, і його дії за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невчинення ним відносно потерпілої ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні, які узгоджуються між собою, а тому розцінюються колегією суддів як обраний ним спосіб захисту.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_9 , які вона безпосередньо давала в судовому засіданні в суді першої інстанції є чіткими, послідовними, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 , з відомостями, зазначеними в протоколі проведення слідчого експерименту від 26.04.2018 за участю свідка ОСОБА_18 та іншими доказами по справі, є об`єктивними та достовірними і викривають злочинні дії обвинуваченого, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, вірно поклав в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, він визнав під тиском обвинувачення поза судовим засіданням, як він про це зазначає в своїй апеляційній скарзі, є необгрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 визнав повністю, про що дав визнавальні показання. Крім того він давав вичерпні відповіді на запитання як прокурора, так і свого захисника та головуючого у справі, які сумнівів в їх добровільності та правдивості, в колегії суддів не викликають. Будь-яких заяв чи клопотань про здійснений на нього тиск в суді першої інстанції обвинувачений не заявляв. Даних, які б свідчили про будь-який тиск на обвинуваченого, в ході апеляційного розгляду не встановлено та відповідних доказів не надано як самим обвинуваченим ОСОБА_7 так і його захисником.

Твердження апелянта про неповноту судового слідства та необхідність допиту свідка ОСОБА_22 є безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв клопотання про виклик та допит в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 . При з`ясуванні в учасників судового провадження питання про можливість закінчення судового розгляду обвинувачений та захисник також не вказували на необхідність виклику та допиту в якості свідка ОСОБА_23 .. Крім того даний свідок не був відкритий стороні обвинувачення під час виконання ст. 290 КПК України.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не виявлено порушень вимог ст.ст. 22, 94, 370, 374 КПК України, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органом досудового розслідування та судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, так як істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які відповідно до ст. 415 КПК України є підставами для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено та апеляційним судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, даних досудової доповіді, відповідно до яких ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, позиції потерпілих, того, що злочином не завдано тяжких наслідків, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненні злочинів, активне сприяння розкриттю злочинів та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі, та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання та частково невідбутого покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 16.07.2019, остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

При цьому, районним судом вірно призначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки після постановлення вироку встановлено, що він винен у вчиненні інших кримінальних правопорушень, вчинених ним до постановлення попереднього вироку .

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, виходячи з принципів законності справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про неможливість обвинуваченого ОСОБА_7 за станом здоров`я відбувати покарання у виді позбавлення волі, таких даних не надано і стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить обвинувачений, відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :