Справа № 1-кс/331/606/2020
331/4832/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі у режимі відеоконференцзв*язку скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений КПК строк,-

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений КПК строк.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 000058 та 0000166 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 Кримінального Кодексу України за підозрою у вчиненні злочинів громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

8 березня 2020 року на адресу слідчого направлено скаргу щодо недотримання розумних строків досудового розслідування.

Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Станом на день подання даної скарги до суду, відповідь за результатами розгляду скарги слідчим відділом Олександрівського ВП Дніпровського ВІІ ГУНП в Запорізькій області не надана, що в свою чергу порушило його права та гарантії на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки.

У зазначеній бездіяльності слідчим відділом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вбачає порушення власних процесуальних прав потерпілого, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, оскільки внаслідок не встановлення винних осіб він позбавлений можливості реалізувати права на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Згідно ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд і вирішення справи в розумні строки. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Заявник звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), якою сформовано критерії визначення розумності процесуальних строків у кримінальному провадженні, зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі "Кениг проти Федеративної республіки Німеччини". Відповідно до п. 99 цього Рішення: "розумний строк розгляду в сенсі п. 1 ст. б Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод оцінюється з огляду на обставини справи. Вивчаючи розумність строків кримінального процесу, суд звертає увагу (поміж іншим) на складність справи, поведінку заявника та рух справи в адміністративних органах і судах. Однак, затримки, викликані труднощами справи й поведінкою заявника, самі по собі не виправдовують тривалість судового розгляду. Головна причина полягає в процесі ведення справи, тобто саме способі реалізації уповноваженими суб`єктами своїх повноважень. До того ж, як зазначає Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) у кримінальних справах "розумний строк", про який йдеться у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення, це може відбутися раніше, ніж справа потрапляє до суду (справа "Девеєр проти Бельгії" від 27 лютого 1980 р.), з дня, коли виписано ордер на арешт, з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу або з дати, коли було почато досудове слідство (справи "Вемхов проти ФРН" від 25 червня 1968 p., "Ноймастер проти Австрії" від 27 червня 1968 p., "Рингейзен проти Австрії" від 16 липня 1971 p.). Подібної позиції дотримувався Європейський Суд з прав людини у справі "Меріт проти України", ЗО березня 2004 року, § 70.У відомій справі "Меріт проти України" Суд надав наступні твердження: "У кримінальних справах "розумний строк", передбачений статтею 6 § 1 Конвенції, починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена, що проти неї висунуте обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато досудове слідство.... ПІодо закінчення "строку" у кримінальних справах, період, передбачений статтею 6 8 1 Конвенції, включає все провадження у справі, у тому числі процес апеляції" ("Меріт проти України", 30 березня 2004 року, § 70).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Згідно ж до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України: "1. На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна".

Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Із вказаного вбачається, що процесуальні дії в межах зазначених кримінальних проваджень мають здійснюватися у продовж строку, встановленого КПК України. Невиконання ж органом досудового слідства - слідчим відділом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вимог, визначених положеннями ст. 21 та ст. 28 КГІК України, а саме: здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень з порушенням розумних строків, є прямим порушенням процесуальних прав ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 p. N 19-рп/2011 Комітет міністрів Ради Європи у Рекомендаціях від 28 червня 1985 p. R (85) 11 стосовно положень потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу приписує державам-членам приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу, а в Рекомендаціях від 12 травня 2004 p. Rec (2004) 6 щодо вдосконалення засобів правового захисту зазначає, що права та свободи, гарантовані Конвенцією, мають захищатися передусім на національному рівні. Відповідно до зазначеного Рішення Конституційного Суду України недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади. Системний аналіз положень КПК, зокрема тих, що визначають його завдання та унормовують порядок оскарження рішень чи дій суб`єкта владних кримінально-процесуальних повноважень, дає підстави для висновку про можливість оскарження до суду не тільки рішень прокурора вищого рівня, а і його бездіяльності. Таким чином, потрібно визнати можливість оскарження до суду будь-якого рішення, дії або бездіяльності органів слідства та прокуратури під час досудового розслідування.

Враховуючи той факт, що слідчим відділом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області не здійснюються процесуальні дії в межах зазначених кримінальних проваджень, дана бездіяльність органу досудового слідства має бути визнана судом протиправною, із вжиттям судом заходів для дисциплінування органу досудового слідства у справі з врахуванням положень діючого кримінального процесуального законодавства України та сталої практику Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України: "скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії".

Враховуючи вище просить суд визнати противоправною бездіяльність органу досудового розслідування слідчого відділу Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області внаслідок недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень № 000058 та 0000166 відповідно до вимог ст. 21,ч. 1 ст. 28 КПК України, що в свою чергу порушило права та гарантії ОСОБА_3 на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки.

Встановити процесуальний строк - до 1 квітня 2020 року вручити повідомлення про підозру особам, підозрюваним у сконі злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 Кримінального Кодексу України - громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтрима свою скаргу та просив її задовольнити.

У судове засідання слідчий Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 не з*явилася. Суд вважає за можливе розглянути скаргу за її відсутності.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів скарги 08 березня 2020 року на адресу слідчого СВ Олекеандрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 скаржником ОСОБА_3 було направлено скаргу щодо недотримання розумних строків досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що скаржником ОСОБА_3 до матеріалів скарги не додано жодного доказу того, що слідчий СВ Олекеандрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 було отримано вищевказану скаргу.

Ч. 1 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У ч. 3 ст. 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 року щодо розумності строків досудового слідства зазначив, що поняття «розумний строк досудового слідства» є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідності проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляді права на ефективний засіб захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У частині 1 статті 113 КПК України зазначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Частиною 2 ст. 113 КПК України передбачено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 114 КПК України вбачається, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Згідно приписів ч. 2 ст. 114 КПК України зазначено, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Частиною 2 ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий уповноважений:

1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;

2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;

3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;

5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;

7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;

8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284цього Кодексу;

9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Як вбачається з прохальної частини скарги ОСОБА_3 просить слідчого суддю визнати противоправною бездіяльність органу досудового розслідування слідчого відділу Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області внаслідок недотримання розумних строків під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень № 000058 та 0000166 відповідно до вимог ст. 21, ч. 1 ст. 28 КПК України, що в свою чергу порушило права та гарантії ОСОБА_3 на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки. Однак заявником ОСОБА_3 не зазначено, які саме дії повинен здійснити слідчий для закінчення досудового розслідування кримінальних проваджень № 000058 та 0000166 і у який саме строк. Тому слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні вищевказаної частини скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Забезпечення кожному права на справедливий суд і реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У п. 18 ст. 3 КПК України зазначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Частиною 3 статті 26 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також сталої практики ЄСПЛ, слідчий суддя дійшов висновку про те, що право потерпілого ОСОБА_3 на звернення до суду зі скаргою на дії слідчого не є абсолютним, тобто ним може бути оскаржена не будь-яка дія або бездіяльність слідчого поліції, а лише, виключно, ті рішення слідчого, які прямо передбачені ст. 303-307 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині встановлення процесуального строку, а саме до 1 квітня 2020 року для вручення слідчим Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 повідомлення про підозру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні злочну, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України необхідно відмовити, оскільки вказана процесуальна дія не входять до повноваження слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя, звертає увагу потерпілого ОСОБА_3 на те, що досудові розслідування у кримінальних провадженнях № 000058 та 0000166 здійснюються, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. Отже, кримінальні провадження здійснюються щодо вчинення злочину середньої тяжкості по яким не закінчено строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя не уповноважений у запропонований потерпілим ОСОБА_3 спосіб зобов`язати слідчого вчинити процесуальні дії, як то встановлення процесуального строку, оскільки зазначене питання орган досудового розслідування вирішує на власний розсуд шляхом оцінки фактичних обставин кримінального провадження, зібраних доказів і співставлення їх з положеннями Закону.

Діючим КПК України передбачена можливість оскарження недотримання розумних строків на стадії досудового розслідування прокурору вищого рівня у спосіб та порядок, що визначений ст. 308 КПК України, відповідно до якого підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Керуючись ст. ст. 14, 28, 113, 114, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП Запорізькій області ОСОБА_4 , яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які вона зобов`язана вчинити у визначений КПК строк, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1