КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

12 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Києві з середньою освітою, неодружений, місця реєстрації не має, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 01.08.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 263 КК України на шість років позбавлення волі, що тримається під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Дегтярівська,13),

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 156; ч. 3 ст. 153 КК України,

продовжений строк тримання під вартою по 23 грудня 2019 року включно в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 192 100 гривень у національній грошовій одиниці України.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати до суду за викликом;
- не відлучатися з місця постійного проживання;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до суду свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у дійсному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Визначено двохмісячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 01.11.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить: дану ухвалу місцевого суду скасувати та постановити апеляційним судом нову ухвалу, застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що стороною обвинувачення вказуються лише теоретично можливі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, разом з цим не було жодного прецеденту впливу на свідків і потерпілих, переховування від суду або других дій, передбачених даною статтею КПК України.

Зазначає, що має постійне місце проживання, матір, яка потребує його догляду. Також вказує, що визначений судом розмір застави є непомірним для нього.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту попередить можливі ризики та забезпечить його присутність в суді.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого в яких просить відмовити в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що з урахуванням тяжкості злочину, який інкриміновано ОСОБА_5 , наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також даних про особу обвинуваченого, який не працює, не має стійких соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В судове засідання у справі захисник не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. При цьому, обвинувачений надав згоду проводити розгляд справи за відсутності захисника.

Так, відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконанні або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя ( в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153 (в редакції Закону України від 01.06.2010 року №2295-VI) КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, постановив ухвалу про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23 грудня 2019 року включно, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 192 100 гривень у національній грошовій одиниці України.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, будучи раніше судимим за аналогічні злочини, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може вчинити нові злочини, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 при винесенні обвинувального вироку, характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він має постійне місце проживання, матір, яка потребує його догляду не є визначеною законом підставою для зміни запобіжного заходу.

Тим паче, доводи, на які послався в апеляційній скарзі обвинувачений, зокрема те, що застосований слідчим суддею альтернативний запобіжний захід у вигляді застави є завідомо непомірним для нього, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення, в зв`язку з чим щодо ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, розмір якої з урахуванням існуючих ризиків, особи підозрюваного, тяжкості злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його непомірним немає.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_5 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України по 23 грудня 2019 року включно, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 192 100 гривень у національній грошовій одиниці України, а також покладенням відповідних процесуальних обов`язків, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 а й л о Т. М. Ю д е н к о