Справа № 567/312/20 .
У Х В А Л А

21.04.2020 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю

скаржника ОСОБА_3

розглянувши скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000605

встановив:

представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого Острозького ВП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000605 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У своїй скарзі зазначає, що кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, закрите слідчим без достатніх підстав, рішення про його закриття прийняте передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин події, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного правопорушення, а тому воно повинне бути відновлене. Вказує, що з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено відсутність сукупності належних доказів, які б підтверджували факт злісного ухилення ОСОБА_6 від сплати аліментів, а відтак й відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, з чим погодитись не можна у зв`язку з тим, що такі докази відсутні, а сам факт збору в неповному обсязі доказів, які б підтверджували факт злісного ухилення від сплати аліментів не є підставою для закриття кримінального провадження та свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Зазначив, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження, дослідження і оцінки слідчим, прокурором доказів, які стосуються цього провадження, в їх сукупності. Вважає, що досудове розслідування було проведено поверхнево, слідчим не було проведено комплекс усіх слідчих дій, необхідних для встановлення фактичних обставин справи, що призвело до прийняття передчасного рішення про закриття кримінального провадження.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності слідчого та прокурора.

Вислухавши скаржника, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження, оцінивши їх у сукупності, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Статтею 24 КПК України, визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим його представником чи законним представником.

В судовому засіданні встановлено, що 24.10.2013 року ОСОБА_4 звернулася до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , зазначивши, що він злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням Млинівського районного суду аліментів на утримання їх двох неповнолітніх дітей.

Вказану заяву було внесено до ЄРДР за №0000605 та по кримінальному провадженню розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

20.11.2013 слідчим Острозького МВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_5 зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Постанова мотивована тим, що відповідальність за ч.1 ст.164 КК України настає за злісне ухилення від сплати аліментів, при цьому під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Злісним ухиленням від сплати аліментів слід вважати тривале, систематичне, наполегливе ухилення від виконання цього обов`язку.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 періодично сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 , прямого умислу, як основної кваліфікуючої ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.164 КК України, спрямованого на злісне ухилення від сплати аліментів в його діях встановлено не було, а відтак слідчий дійшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження в даному випадку.

Однак такий висновок слідчого, на думку слідчого судді є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п.49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява №235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява №21986/93, п.100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграф 150).

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст.2, 284 КПК України).

Відповідно до ст.110 КПК України, постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть обставин, та відповіді на всі питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що воно проведено поверхнево, фактично було проведено лише допит потерпілої та свідка у рамках вказаного кримінального провадження, що свідчить про передчасність прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Будучи зобов`язаним забезпечити ефективне досудове розслідування, орган досудового розслідування впродовж строку, передбаченого абз.2 ч.1 ст.219 КПК України, має встановити, чи була подія кримінального правопорушення, а також у разі відсутності такої або виявлення інших підстав для закриття провадження - прийняти відповідне рішення.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).

Так, доводи скаржника про передчасність і необґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження є слушними та знайшли своє підтвердження під час розгляду скарги.

Встановлено, що згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 10.01.2012 з ОСОБА_7 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 в розмірі по 400 грн. щомісяця на утримання кожної дитини, а саме: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 06.10.2011 року.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 в рахунок сплати аліментів в період з 08.06.2012 по 07.12.2012 сплачував потерпілій грошові кошти, проте не регулярно та не в повному обсязі. Разом з тим, посилання слідчого про сплату боржником аліментів в період з січня 2011 також не відповідають обставинам справи, оскільки згідно рішення суду аліменти стягнуто починаючи з 06.10.2011. Також, слідчим не було вчинено вичерпних дій щодо встановлення всіх необхідних відомостей у кримінальному провадження, зокрема, не з`ясовано відомостей про розмір доходу ОСОБА_6 та розмір заборгованості по аліментах станом на час прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Окрім того, відомості про сплату ОСОБА_10 аліментів з січня 2013 року до часу закриття кримінального провадження (понад 10 місяців) в матеріалах провадження відсутні взагалі, причин їх несплати слідчим з`ясовано не було, тому висновок слідчого про періодичну сплату аліментів є передчасним.

Відповідно до примітки до ст.164 КК України, під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду, які призвели до виникнення заборгованості зі сплати коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

На думку слідчого судді, орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження, в повному обсязі не з`ясував усі зазначені заявником обставини кримінального правопорушення за ч.1 ст.164 КК України, оскільки в ході досудового розслідування не було з`ясовано наявність сплати аліментів протягом 2013 року, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, що ставить під сумнів законність постанови про закриття кримінального провадження.

Згідно із ст.110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно припису ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Зі змісту ст.284 КПК України, вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

За відсутності належного обґрунтування в оскарженій постанові у слідчого судді відсутня можливість вмотивовано зробити висновок щодо правильності закриття кримінального провадження у зв`язку в відсутністю події кримінального правопорушення.

Водночас, у зв`язку з тим, що при закритті кримінального провадження вимоги ст.2, 9 КПК України не було виконано повністю, скаргу представника потерпілої на постанову слідчого Острозького МВ УМВС України в Рівненській області про закриття кримінального провадження №0000605 слід задоволити.

Керуючись ст. 306-307 КПК України
ухвалив:

скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000605 задоволити.

Постанову слідчого СВ Острозького МВ УМВС України у Рівненській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000605 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України від 20.11.2013 року скасувати, матеріали кримінального провадження №0000605 направити в Острозький ВП ГУНП в Рівненській області для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1