Категорія: ст. 185 ч.1, 125 ч.1, 125 ч.2 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002219 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2019 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, не судимий, -

засуджений: за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт;

за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт;

за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з незакінченою вищою освітою, неодружений, студент п`ятого курсу Коледжу технологій, бізнесу та права Східноєвропейського національного університету ім. Лесі Українки за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність, раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2018 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1275 грн,
засуджений: за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт;
за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання цивільних позовів та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними у скоєнні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Так, 19.06.2018 близько 00.40, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «вул. Винниченка», що поряд із будинком 16 по вул. Винниченка у м. Луцьку, діючи з прямим умислом, на ґрунті попередньо раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, усвідомлюючи значення та суспільну небезпечність своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, протиправно, умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілому ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю, а ОСОБА_11 наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя потерпілому ОСОБА_13 , від якого він впав на землю.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_10 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя та два удари лівою ногою в область правого стегна ОСОБА_13 . Припинивши наносити тілесні ушкодження, ОСОБА_10 із ОСОБА_11 відійшли від місця події, однак, через декілька хвилин, повернулися для продовження вчинення протиправних дій. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшли до потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_10 наніс два удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 , у свою чергу, наніс три удари лівою рукою в обличчя ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії наніс один удар долонею правої руки в область обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на лавочку.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_11 спричинили потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани підборіддя зліва, забійного садна потиличної ділянки, носа, правої п`ятки, а потерпілому ОСОБА_13 - тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми, садна тім`яної ділянки справа, скроневої ділянки справа, садна нижньої губи, обох передпліч.

Відповідно до висновку експерта № 596 від 04.09.2018 тілесні ушкодження, завдані потерпілому ОСОБА_7 у виді забійної рани підборіддя зліва відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для її загоєння необхідний час більше 6 діб, а решта ушкоджень, саме: забійне садно потиличної ділянки, носа, правої п`ятки за ступенем тяжкості - до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 594 від 04.09.2018 завдані тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 у виді підшкірної гематоми, садна тім`яної ділянки справа, скроневої ділянки справа, садна нижньої губи, обох передпліч, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 19.06.2018 близько 00.40 ОСОБА_10 , перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «вул. Винниченка», що поряд із будинком 16 по вул. Винниченка у м. Луцьк, умисно, діючи з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, знаючи кому належить майно та де знаходиться його власник, усвідомлюючи що він може за ними повернутись, таємно викрав золотий ланцюжок 585 проби, вагою 13,52 грами, який лежав на землі, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 8407 гривень 41 копійка.

У своїй апеляційній скарзі та у змінах до неї прокурор просить вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.125 КК України - у виді 100 (сто) годин громадських робіт, та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України. За ч.1 ст.185 КК України ОСОБА_10 , призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі, а за ч.2 ст.125 КК України - у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі; призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт, та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_11 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України. За ч.2 ст.125 КК України ОСОБА_11 призначити покарання - у виді 1 (одного) року обмеження волі. Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_11 .

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку на кваліфікацію дій обох обвинувачених за ч.1 ст.28 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Вважає, що судом при призначенні обвинуваченим покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме судом застосовано норми Кримінального кодексу України, які не підлягають застосуванню. Відповідно до ч.1 ст.29 КК України виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинений ним злочин. Судом при кваліфікації дій та призначенні покарання обвинуваченим за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, невірно додатково кваліфіковані дії за ч.1 ст.28 КК України. При цьому вироком у даному кримінальному провадженні вірно сформульовано обвинувачення, однак неправильно зроблено посилання на кримінально правові норми, передбачені загальною частиною Кримінального кодексу України, оскільки вчинення злочину групою осіб у даному випадку не підлягало додатковій кваліфікації за ст.28 КК України. Крім того, при призначенні покарання обвинуваченим не враховано вимоги, передбачені статтею 65 КК України, не вмотивовано, чому призначене покарання буде достатнім для їх виправлення та не вчинення злочинів в майбутньому. Крім того, призначаючи покарання судом не враховано ту обставину, що ОСОБА_11 раніше судимий, однак упродовж короткого проміжку часу вчинив новий злочин.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка підтримувала апеляційну скаргу із змінами та просила скасувати вирок та ухвалити новий, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника ОСОБА_9 , які підтримували частково апеляцію прокурора і просили змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши обвинувачених від покарання за ч.1 ст.125 КК України, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати вирок та ухвалити новий, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, а ОСОБА_11 - ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами і ніким не оскаржуються.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, а також відсутність обставин, які обтяжують їх покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обох обвинувачених, суд відніс визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю вчинених злочинів.

Крім того, судом при призначенні покарання правильно враховано й інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності обвинувачених, а саме те що ОСОБА_10 раніше не судимий, не зайнятий суспільно-корисною працею (не працює та не навчається), на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а ОСОБА_11 - раніше судимий (покарання у вигляді штрафу відбув шляхом його сплати), навчається, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, місцевий суд призначив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання в межах санкцій ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.185 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, є слушними.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно з правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.11.2016, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Так, судом при призначенні обвинуваченим покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, судом застосовано норми Кримінального кодексу України, які не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.29 КК України виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинений ним злочин.

Судом при кваліфікації дій та призначенні покарання обвинуваченим за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України невірно додатково кваліфіковані дії за ч.1 ст.28 КК України, оскільки при постановленні обвинувального вироку суд робить посилання на закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, а отже статтю та частину статті особливої частини Кримінального кодексу України.

При цьому вироком у даному кримінальному провадженні вірно сформульовано обвинувачення, однак не правильно зроблено посилання на кримінально правові норми передбачені загальною частиною Кримінального кодексу України, оскільки вчинення злочину групою осіб у даному випадку не підлягало додатковій кваліфікації за ст.28 КК України.

Суд першої інстанції визнав винуватими обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме, нанесенні ними 19.06.2018 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 та призначив покарання у виді 100 годин громадських робіт кожному.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України і роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком сулу звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, на час апеляційного розгляду справи наявні підстави для звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від покарання, призначеного останнім за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки з моменту вчинення ними вищевказаного кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ч.2 ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, за які передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло більше двох років та перебіг строку не зупинявся і не переривався.

З урахуванням наведеного, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України необхідно змінити, задовольнивши частково апеляційну скаргу прокурора.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2019 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного покарання змінити.

Визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, та залишити йому визначене місцевим судом покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України.

за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 визначити покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Визнати ОСОБА_11 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, та залишити йому визначене місцевим судом покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.
На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_11 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про призначення покарання ОСОБА_11 за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Виключити із вироку вказівку на кваліфікацію дій обох обвинувачених за ч.1 ст.28 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: