Постанова
іменем України

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 759/9974/18
провадження № 51-757 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора та захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від

27 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002711, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року

ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, та виправдано за цим обвинуваченням з підстав

недоведення того, що він вчинив злочин.
Цим же вироком його засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 296 КК на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 296 КК на строк 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна, а на підставі

ст. 70 КК остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Київський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2019 року залишив вирок без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 3 квітня 2018 року близько 17:00 у групі з особою, матеріали щодо якої виділено в інше провадження і яку ідентифіковано під час судового розгляду (далі Особа № 1, ЄРДР № 0004975 від

21 червня 2018 року), перебуваючи в приміщенні супермаркету «Континент» на

вул. Якуба Коласа, 10 у м. Києві, вчинили хуліганські дії, а саме, у присутності відвідувачів почали нецензурно виражатися на адресу продавців, порушуючи цим громадський порядок та спокій громадян. Після того як ОСОБА_8 , який виконував функції охорони у супермаркеті, зробив зауваження ОСОБА_7 та

Особі № 1, вони почали ображати і його, а потім, коли ОСОБА_8 супроводив їх до виходу із супермаркету, Особа № 1, продовжуючи їхні спільні з ОСОБА_7 хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, завдав удару ОСОБА_8 рукою по голові, від якого останній впав на землю, втративши рівновагу. В цей час ОСОБА_7 , підтримуючи хуліганські дії Особи № 1, також застосував фізичне насильство до ОСОБА_8 , вдаривши його ногою по тулубу, після чого з Особою № 1 залишив місце злочину. Вказаними спільними діями ОСОБА_7 та Особи № 1 ОСОБА_8 було завдано фізичного болю та легких тілесних ушкоджень у вигляді саден у лівій вилицевій ділянці та на верхній губі справа.
Крім того, 3 квітня 2018 року приблизно о 22:30 ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими двома особами, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження і яких ідентифіковано під час судового розгляду (далі Особа № 2, ЄРДР

№ 0004974 від 21 червня 2018 року та Особа № 3, ухвала суду від

14 червня 2019 року, пр. № 1-кп759/1014/19, ун. 759/10894/19), перебуваючи біля кінотеатру «Лейпціг» на просп. Леся Курбаса в м. Києві, помітивши раніше не знайомого ОСОБА_9 , вирішили заволодіти його майном із застосуванням до нього насильства, небезпечного для життя і здоров`я. Реалізуючи спільний злочинний умисел, Особа № 3, наблизився до ОСОБА_9 , вдарив його по голові, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав, Особа № 2 почав хаотично завдавати ударів руками та ногами по голові потерпілому, який лежав на землі, а ОСОБА_7 , у свою чергу, демонстрував перед ОСОБА_9 дерев`яну біту, долаючи у такій спосіб спільними діями опір з його боку. Особа № 3, скориставшись підтримкою ОСОБА_7 та Особи № 2, продовжуючи завдавати ударів ОСОБА_9 по обличчю та голові, став вимагати у нього гроші, і потерпілий, зважаючи на загрозу для свого життя і здоров`я через спільні дії нападників, добровільно передав Особі № 3 гаманець вартістю 100 грн з наявними у ньому 600 грн. Всього зазначені особи спільними насильницькими діями заволоділи майном ОСОБА_9 на суму 700 грн та заподіяли йому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді перелому кісток носа і численних синців та саден.
4 квітня 2018 року приблизно о 01:00 ОСОБА_7 за попередньою змовою з

Особою № 3, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 6 на

вул. Гната Юри в м. Києві помітили раніше незнайомого ОСОБА_10 і, будучи особами, які раніше скоїли розбій, вирішили вчинити на нього напад із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з Особою № 3 наблизилися до ОСОБА_10 , відразу після чого Особа № 3 вдарив потерпілого по голові, завдавши сильного фізичного болю, а ОСОБА_7 одночасно, діючи узгоджено з Особою № 3, також завдав удару кулаком по голові ОСОБА_10 , від чого останній втратив рівновагу та впав. Далі Особа № 3 і ОСОБА_7 спільно продовжили завдавати ударів

ОСОБА_10 по обличчю та голові і, подолавши у такій спосіб волю потерпілого до опору, заволоділи його майном, а саме: мобільним телефоном «Хiаоmi Redmi Pro 3s» вартістю 4000 грн із сім-картками операторів «Водафон» та «Лайф» вартістю по 30 грн, на рахунках яких було по 80 грн; портмоне «Gguхilan» вартістю 100 грн з наявними у ньому 101 дол. США, що в перерахунку за курсом НБУ становило

2658.32 грн та 1693.15 грн, флешкою об`ємом 16 Гб вартістю 400 грн, пластиковими картками й іншими особистими речами, які не мали цінності, а загалом на суму 9071.47 грн., після чого з місця злочину втекли. Вказаними спільними діями

ОСОБА_7 та Особи № 3 потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани на верхній губі, численних гематом та саден.
4 квітня 2018 року о 01 год у проміжку часу з 08 по 12 хв ОСОБА_7 разом з

Особою № 3, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебували у приміщенні гіпермаркету «Велика Кишеня» на просп. Леся Курбаса, 6-Г у м. Києві, де в

ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з охоронцем гіпермаркету. Особа № 3 намагався заспокоїти обидві сторони, а коли на підтримку охоронця підійшли його колеги ОСОБА_11 , а потім і ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та Особа № 3, грубо порушуючи в громадському місці громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до суспільства і проявляючи особливу зухвалість, почали штовхати їх та висловлювати на їх адресу нецензурні образи. Під час цього ОСОБА_7 рукою завдав удару ОСОБА_12 по руці, чим спричинив йому фізичний біль, а

Особа № 3, застосовуючи фізичне насильство, намагався стримати охоронця

ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_7 , стоячи за спиною Особи № 3 і діючи самостійно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 дістав з кишені свого одягу не встановлений досудовим розслідуванням предмет, спеціально пристосований для заподіяння тілесних ушкоджень і зовні схожий на ніж, оголив його лезо і, утримуючи його в правій руці, з хуліганських спонукань став розмахувати ним перед ОСОБА_11 , чим викликав хвилювання оточуючих громадян за життя і здоров`я останнього. Відразу після цього Особа № 3 та

ОСОБА_7 намагалися втекти, але працівники гіпермаркету затримали їх та припинили хуліганські дії.
Крім того, ОСОБА_7 також обвинувачувався і в тому, що 3 квітня 2018 року приблизно о 19:50 біля будинку на просп. Палладіна, 7-А в м. Києві за попередньою змовою з іншими особами, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження і одна з яких ідентифікована судом під час судового розгляду як Особа № 2, помітивши раніше не знайомого неповнолітнього ОСОБА_13 , вирішили відкрито заволодіти його майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , наблизився до ОСОБА_13 , штовхнув його в плече, потім вдарив в обличчя, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю. У свою чергу інші особи, продовжуючи злочинні дії ОСОБА_7 , почали завдавати ударів ОСОБА_13 в різні частини тіла. Коли потерпілий лежав на землі, одна із вказаних осіб, користуючись безпорадністю потерпілого та реалізуючи спільний умисел на вчинення грабежу, відкрито викрала у неповнолітнього ОСОБА_13 належний його брату

ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Айфон 6» із сім-карткою, на рахунку якої були гроші, завдавши власнику викраденого телефону майнову шкоду. Після цього ОСОБА_7 із вказаними особами з місця злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_7 та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Аргументуючи заявлені вимоги, захисник зазначає про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність належних та допустимих доказів. На думку захисника, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на припущеннях та суперечливих доказах, отриманих і наданих суду з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Також звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_15 , якими суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, є недопустимим доказом у справі, оскільки цей свідок згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні

№ 0002711 до того ж є обвинуваченим за ч. 2 ст. 187 та ч. 4 ст. 296 КК

і перед стадією судових дебатів судове провадження щодо ОСОБА_15 було виділено в окреме провадження та не розглядалося разом з обвинуваченням

ОСОБА_7 з причин призову ОСОБА_15 на військову службу. Захисник вважає, що за таких обставин ОСОБА_15 не може поєднувати статус обвинуваченого та свідка в одному кримінальному провадженні, а крім того, його показання не були відкриті стороні захисту під час виконання ст. 290 КПК та в процесі судового розгляду.
Зазначає, що в ході судового розгляду стороні захисту не було надано можливості повністю дослідити докази і допитати свідків сторони захисту, а у задоволенні відповідних клопотань було відмовлено.
Захисник вважає, що апеляційний суд усупереч вимогам кримінального процесуального закону належним чином не розглянув доводів, наведених в апеляційній скарзі, про зазначені порушення закону та залишив їх поза увагою.
Прокурор, не оспорюючи у касаційній скарзі висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК, та правильності кваліфікації його дій, вважає, що ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК виправдано безпідставно.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, доведено сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , висновком судово-медичної експертизи, а також рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року. Прокурор вважає, що ці докази підтверджують факт вчинення грабежу декількома особами, а характер дій ОСОБА_7 та інших співучасників свідчить про наявність домовленості щодо викрадення майна потерпілого.
Також зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПК, залишивши без задоволення його клопотання про дослідження доказів.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала подану нею касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Прокурор не підтримала подану прокурором касаційну скаргу, заперечувала щодо задоволення касаційної скарги захисника та просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.

Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296,

ч. 2 ст. 187 КК, та його виправдання ч. 2 ст. 186 КК, відповідає вимогам

ст. 370 КПК, його ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК та оціненими згідно з положеннями ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК, місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і допитаного в суді ОСОБА_15 , а також іншими доказами, зміст яких детально відображено у вироку.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 у суді першої інстанції пояснив, що працює начальником охорони (експерт з економічної безпеки) супермаркету «Континент»

у м. Києві на вул. Якуба Коласа, 10. 3 квітня 2018 року приблизно о 17:00 під час виконання своїх службових обов`язків його попросили вийти в торговий зал, де молоді хлопці у присутності покупців нецензурно лаються на охоронця та продавця, яка зробила їм зауваження за спробу приховати при собі ковбасну нарізку, що стало приводом для конфлікту. В залі він побачив ОСОБА_7 та ще двох хлопців, одного з яких звали ОСОБА_19 і якого він неодноразово ловив у магазині за вчинення дрібних крадіжок, а третій міг бути схожим на ОСОБА_15 . Він просив молодих людей припинити галас і вийти з приміщення магазину, на що вони погодилися, але продовжували вести себе агресивно. На виході з магазину одразу ж за розсувними дверима ОСОБА_7 ударив його в обличчя, а ОСОБА_19 одночасно завдав удару у висок, від чого потерпілий впав і втратив свідомість, а хлопці втекли. Наступного дня у відділку поліції він побачив затриманого ОСОБА_7 і вказав на нього як на нападника.
Такі показання ОСОБА_8 підтверджені даними: протоколу пред`явлення особи для впізнання від 4 квітня 2018 року, згідно з яким потерпілий

ОСОБА_8 за участю понятих упізнав ОСОБА_7 як одну з двох осіб, що завдала йому тілесних ушкоджень; протоколу огляду місця події від 10 травня

2018 року, відповідно до якого зі службового приміщення охорони супермаркету «Континент» вилучено диск із відеозаписом подій з 17:00 3 квітня 2018 року, що відбувалися в торговому залі цього магазину; протоколу огляду відеозапису від 10 травня 2018 року та додатками до нього у виді фототаблиць, даними переглянутих судом за допомогою спеціальних програвачів записаних на диску відеозаписів подій, які відбувалися 3 квітня 2018 року в торговому залі супермаркету «Континент», на яких безперервно окремими сюжетами та з різних ракурсів зафіксовано обставини вчинення хуліганських дій і побиття охоронця ОСОБА_7 та іншими особами; висновків судово-медичних експертиз від 5 квітня 2018 року

№ 106 та від 21 травня 2018 року № 765/е.
Крім того, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що 3 квітня

2018 року близько 22:30, повертаючись додому, побачив компанію молодих людей (дівчину та хлопців, всього близько п`яти осіб) і, коли відійшов від них на незначну відстань, відчув, що хтось накинувся на нього ззаду та почав тримати руками, а інша особа в цей час завдала йому близько 4 5 ударів в обличчя. Попереду нього стояв молодий хлопець із дерев`яною бітою в руці, він (потерпілий) втратив рівновагу, нахилився і став питати нападників «Що сталося?», у відповідь ОСОБА_15 сказав, що телефон не потрібний, а потрібні гроші, і під таким тиском він вимушено віддав нападникам гаманець, в якому було 600 грн, кредитні картки та інші особисті речі. Також потерпілий уточнив, що мав можливість розгледіти обличчя нападників та запам`ятати їх, напад здійснювали три особи, перший нападник стояв перед ним із дерев`яною бітою, був одягнений у зелену спортивну курточку та, як вважає потерпілий, це був ОСОБА_7 , фізичного контакту з ним не було, а інші два хлопця, один з яких, одягнений у червону куртку ОСОБА_16 , якого вже засуджено судом за цим епізодом, а другий ОСОБА_15 , тримали його і завдавали ударів; гаманець із грошима він передав ОСОБА_15 , при цьому в разі непокори вимогам нападників реальну небезпеку відчував для себе і від особи з бітою.
Зазначені показання потерпілого підтверджуються даними висновку судово-медичної експертизи від 21 травня 2018 року №764/е та протоколів пред`явлення фотознімків особи для впізнання, згідно з якими ОСОБА_9 кожного разу у присутності понятих впізнав саме ОСОБА_7 та ОСОБА_15 як осіб, які вчинили на нього напад і заволоділи майном.
Оцінюючи докази за цим епізодом, суд також зазначив, що показання потерпілого ОСОБА_9 щодо ідентифікаційних ознак одягу ОСОБА_7 відображено в протоколі пред`явлення фотознімків особи для впізнання, зокрема, зафіксований на фото верхній одяг затриманого ОСОБА_7 синя кофта з однотонним капюшоном, під якою інша зелена кофта, є ідентифікаційними ознаками одягу ОСОБА_7 , оскільки потерпілий пояснював, що особа з бітою в руці мала зелену спортивну курточку.
Також суд звернув увагу, що на груповий та заздалегідь узгоджений характер дій нападників вказує і те, що під час вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 вони підтримували один одного із розподілом ролей (один тримає потерпілого, інший його б`є, третій лякає), а досягнувши бажаного результату, спільно залишили місце злочину, кошти, якими заволоділи, використали на спиртні напої.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що коли з 3 на 4 квітня

2018 року повертався додому, назустріч йому йшла компанія з чотирьох осіб напідпитку ( ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ще один худорлявий хлопець у червоній спортивній курточці та дівчина). Коли вони порівнялися, одна особа з цієї компанії (точно сказати не може хто) несподівано накинулася на нього і його підтримала інша, вибивши при цьому з рук потерпілого пакет. Не розуміючи, що трапилося, він втратив рівновагу, впав на землю, а зазначені особи продовжили бити його ногами. Під час побиття хтось притиснув його до землі, а інша особа витягнула гаманець з коштами, банківськими картами і флешкою та телефон. Нападники намагалися дізнатися пароль від телефону. Він повідомляв неправильний пароль для того, щоб телефон заблокувався, кожного разу йому завдавали ударів. Потім під`їхав автомобіль і нападники розбіглися. Потерпілий також уточнив, що під час нападу він був у свідомості, все пам`ятає, однак, оскільки був вимушений закривати обличчя від ударів, не може описати дії нападників кожного окремо, проте ОСОБА_7

і ОСОБА_15 він добре запам`ятав як осіб, які його били.
Показання потерпілого підтверджуються даними протоколів огляду місця події від 4 квітня 2018 року з додатками у виді фототаблиць, заявами про видачу речей, протоколом їх огляду; протоколу пред`явлення особи для впізнання, зі змісту якого вбачається, що потерпілий кожного окремого разу у присутності понятих впізнав саме ОСОБА_7 і ОСОБА_15 як осіб, які вчинили на нього напад; висновку судово-медичної експертизи від 21 травня 2018 року № 763/е; висновку судово-імунологічної експертизи від 30 травня 2018 року № 190.
Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомив суду, що вночі 4 квітня 2018 року від охоронної фірми «Боярд» чергував у кімнаті відеонагляду у супермаркеті «Велика кишеня» на просп. Леся Курбаса, 6-Г у м. Києві. Камерами спостереження було зафіксовано, що до магазину зайшла шумна компанія з чотирьох осіб, двоє з яких ( ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , які були у стані алкогольного сп`яніння) пішли до відділу спиртних напоїв, а тому до них відразу підійшов охоронець ОСОБА_20 і між ними виник конфлікт. За результатами доповіді старшому зміни про ці події був задіяний наряд охоронної фірми, на інцидент вийшов напарник ОСОБА_11 і він (потерпілий) також вийшов з кімнати спостереження, оскільки конфлікт припинити не вдалося. ОСОБА_15 кидався на охоронців, а

ОСОБА_7 почав демонстративно розмахувати предметом, схожим на розкладний ніж, його дії охоронці сприймали як загрозливі, тому було прийнято рішення затримати хуліганів, яких вдалося силоміць покласти на землю і дочекатися приїзду поліції. Всі ці події тривали близько 5 хвилин, збіглося багато працівників гіпермаркету, були і відвідувачі. Під час затримання в торговому залі ОСОБА_7 вдалося викинути предмет, схожий на ніж, яким він погрожував охоронцям. Потерпілий також уточнив, що під час бійки від удару ОСОБА_7 по його правій руці він отримав ушкодження руки було виявлено тріщину.
Зазначені показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка

ОСОБА_21 менеджера з безпеки супермаркету «Велика Кишеня», який пояснив, що наступного дня після подій він перевірив камери відеоспостереження. На підставі переглянутих відеоматеріалів було прийнято рішення написати заяву до поліції про злочин. Крім цього, до поліції також були надані оригінали відео з камер спостереження та з бодікамер охоронців. Свідок також уточнив, що особисто оглядав запис із камер відеоспостереження і на ньому добре бачив обличчя

ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , яких неможливо сплутати з іншими особами. На відео зафіксовано, що три особи зайшли до магазину і попрямували до відділу зі спиртними напоями, взяли їх та спробували зняти антикрадійну бирку, але в цей час до них підійшов охоронець, після чого почалася бійка з охороною магазину. На виході з магазину двох осіб затримали, а саме ОСОБА_15 і ОСОБА_7 , а також було знайдено ніж, яким розмахував останній.
Зазначені покарання потерпілого та свідка підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання, згідно з якими свідок ОСОБА_22 кожного разу окремо у присутності понятих впізнав ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , першого відповідно як особу, яка вчинила хуліганство із застосуванням насильства та погрожувала ножем, розмахуючи ним перед обличчям, а другого як особу, яка також вчинила хуліганські дії, викрикувала образи та відтягувала від ОСОБА_7 ; протоколу затримання на місці події від 4 квітня 2018 року ОСОБА_7 і ОСОБА_15 ; протоколу огляду місця події від 28 травня 2018 року, за яким зі службового приміщення супермаркету «Велика кишеня» вилучено диск із відеозаписом подій у ніч

з 3 на 4 квітня 2018 року, які відбувалися в торговому залі цього магазину; протоколу огляду відеозапису від 28 травня 2018 року з додатками у виді фототаблиць.
Судом враховано показання ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , які ідентифікували себе за одягом як учасників цих подій, та безпосередньо переглянуто відеозаписи на яких безперервно окремими сюжетами та з різних ракурсів зафіксовано, як

4 квітня 2018 року о 01 год у проміжок часу з 08 по 12 хв вони вчинили хуліганські дії, зокрема і те, як ОСОБА_7 використав ніж, та його затримання, і як охоронці звертають увагу на ніж у руці затриманого ОСОБА_7 , якого поклали та заблокували на підлозі, і він правою рукою викидає чітко візуалізований ніж від себе, що рикошетить від складених корзинок, потім від охоронної рамки і залишається лежати біля неї.
Суд перевірив доводи сторони захисту про те, що дані відеозаписів і протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_22 є недопустимими доказами, і визнав їх безпідставними, оскільки вони не були підтверджені. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Щодо доводів захисника про недопустимість як доказу показань свідка

ОСОБА_15 , якими суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, оскільки зазначений свідок згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні

№ 0002711 також є обвинуваченим за ч. 2 ст. 187 та ч. 4 ст. 296 КК

і перед стадією судових дебатів судове провадження щодо ОСОБА_15 було виділено в окреме провадження та не розглядалося разом з обвинуваченням

ОСОБА_7 з причин призову ОСОБА_15 на військову службу, то вони є безпідставними.
Суд зазначає, що захисник у касаційній скарзі не вказав, яким чином посилання у вироку на показання ОСОБА_15 позначилося чи могло позначитися на обґрунтованості висновків суду першої інстанції про винуватість засудженого в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК, а також, які норми КПК порушено судом під час допиту ОСОБА_15 .
Крім того, суд, обґрунтовуючи винуватість засудженого ОСОБА_7 за вказаними обвинуваченнями, послався і на інші докази зазначені вище.
Не викликають жодних сумнівів у колегії суддів і показання потерпілих та свідків, оскільки вони за своїм змістом відтворюють обставини, а також повністю узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК.
Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій та експертних висновків, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.

Суд дослідив усі надані сторонами провадження докази і будь-яких перешкод у поданні сторонами доказів не встановив, а тому доводи захисника ОСОБА_6 про необґрунтовану відмову судом у задоволенні клопотань позбавлені підстав.
Суд дотримався положень статей 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто відповідно до вимог КПК.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається порушень вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказів, і на спростування цього у скарзі сторони захисту переконливих аргументів не міститься.
З огляду на вказану сукупність доказів колегія суддів має підстави вважати, що місцевий суд установив усі обставини, які згідно зі ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і відповідно до цих обставин діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які би викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Призначене ОСОБА_7 покарання узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК.
Є обґрунтованим і висновок суду про визнання невинуватим ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК, та виправдання його за цим обвинуваченням з підстав недоведення того, що він вчинив злочин.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. У цій справі суд першої інстанції, зі свого боку, забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ретельно дослідивши та проаналізувавши докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 186 КК, не доведено, і виправдав його. Вирок суду в цій частині є обґрунтованим та належним чином мотивованим, а доводи прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 під час розгляду справи не було підтверджено.
Зокрема, як зазначив цей суд, доказами у кримінальному провадженні не підтверджується те, що ОСОБА_7 перед початком конфлікту вступив у попередню змову з іншими особами на вчинення грабежу щодо ОСОБА_13 , а встановлені в суді обставини заволодіння телефоном потерпілого, який випав з кишені і його забрав один із учасників бійки, не доводять того, що ОСОБА_7 , який після втручання інших осіб надалі у бійці участі не брав, протиправно заволодів майном потерпілого.
Крім того, доводи прокурора, аналогічні за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх та визнав неспроможними, а тому відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення.

Таким чином, суд згідно зі ст. 94 КПК повно та всебічно дослідив усі докази, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку. На підставі досліджених доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Усупереч доводам прокурора під час здійснення кримінального провадження місцевий та апеляційний суди не порушили загальних засад, закріплених у ст. 7 КПК, а з огляду на положення ст. 404 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний повторно досліджувати всі зібрані у справі докази.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом не суперечить вимогам ст. 419 КПК. Натомість доводи скаржників про протилежне є неспроможними.

У поданих касаційних скаргах не наведено таких обґрунтувань, які би ставили під сумнів законність прийнятих по суті судових рішень щодо ОСОБА_7 .
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою безумовне скасування оспорюваних вироку та ухвали під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено.
З урахуванням викладеного подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3