Справа № 442/4141/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/163/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2018 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за який призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо засуджений протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винним за те, що він 02 лютого 2017 року приблизно о 17 год., знаходячись на Площі Ринок, 1 в м. Дрогобичі Львівської області, неподалік центрального входу в приміщення Дрогобицької міської ради, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, загальноприйнятих норм моралі, діючи з особливою зухвалістю, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки, безпричинно підійшов до ОСОБА_7 , після чого вилив їй на голову пляшку з невідомою зеленою рідиною.

Своїми хуліганськими та протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку рогівки та кон`юктиви лівого очного яблука легкого ступеня.

Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2018 року скасувати через неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та недоведеність наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Ухвалити новий вирок, яким його визнати невинуватим за ч.1 ст.296 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що судом невірно зроблений висновок, що вмінені йому діяння виразились у грубому порушенні громадського порядку та були вчинені в присутності невизначеного кола осіб, що були присутні на площі перед міською радою.

Невірно, на його думку, суд зробив висновок, що грубе порушення громадського порядку було вчинено з особливою зухвалістю.

На його переконання, висновок суду щодо відчуття потерпілою болю в оці ґрунтується лише на припущеннях, а показання потерпілої слід оцінити критично, оскільки такі спростовуються дослідженим у судовому засіданні відеозаписом та показаннями інших свідків.

Як зазначає апелянт, обливаючи речовиною зеленого кольору потерпілу, він діяв із особистої неприязні до неї, оскільки був обурений поведінкою останньої, відтак у його діях відсутня суб`єктивна сторона ч.1 ст.296 КК України, а саме умисел на порушення громадського порядку та мотив явна неповага до суспільства.

Потерпіла у своїй апеляційній скарзі просить здійснити апеляційний розгляд справи з дослідженням всіх доказів, які суд першої інстанції або не прийняв, або визнав недопустимим, скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2018 року та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296 КК України та ст.170 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на порушення судом першої інстанції вимог закону та не досліджено всі обставини справи.

На її переконання, проти неї обвинуваченим, окрім як вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, також скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ст.170 КК України, оскільки вона діяла саме як представник громадської організації.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, які вважають апеляційну скаргу потерпілої безпідставною, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційні вимоги потерпілої та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, про що потерпіла подала письмові заперечення, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед яких доказуванню підлягають подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 ставиться у провину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство).
Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, об`єктивна сторона хуліганства полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, тощо. Кримінальне караним є грубе порушення громадського порядку, яке визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав та законних інтересів тощо.

Таким чином, грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства - прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, яка є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) обвинувачені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із обвинувачених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Таким чином, під час розгляду кримінальних проваджень необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з?ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_8 ,суд першої інстанції в повній мірі не дотримався зазначених вимог закону та дійшов поспішних висновків про наявність в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст296 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, що не заперечується самим обвинуваченим ОСОБА_8 , 02.02.2017 року приблизно о 17 год. останній, знаходячись на АДРЕСА_3 , неподалік центрального входу в приміщення Дрогобицької міської ради, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 , після чого вилив їй на голову зелену рідину.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, не визнав та зазначив, що 31.01.2017 року він побачив як потерпіла ОСОБА_7 в приміщенні Дрогобицької міської ради кинула в державний прапор яйцями і це його образило. Після цього він підготував розчин акварелі та 02.02.2017 року о шостій годині, коли потерпіла йшла на сесію Дрогобицької міської ради, підійшов до неї, правою рукою вилив речовину зеленого кольору, а потім лівою рукою роздавив яйце у потерпілої над головою. Обвинувачений зазначив, що вказані його дії були обумовлені особистим неприязним відношенням до вчинку потерпілої з прапором та не мали на меті порушення громадського порядку й не були мотивовані явною неповагою до суспільства.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 02.02.2017 року близько 17 год. 20 хв. біля міської ради, перед самим входом на відставні 15 м, вона відчула удар в праву скулу, який наніс ОСОБА_8 . Оглушивши її, вона не розуміла, що відбувається, в той час обвинувачений почав лити на неї зеленку та розбив на голові яйця. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона відчула біль в оці. На її переконання, вказані дії обвинуваченого носили не лише хуліганський мотив, а й були спрямовані на перешкоджання їй як представника громадської організації.

Як встановлено апеляційним судом, згідно з показаннями обвинуваченого та потерпілої, на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 протиправних дій на вулиці перед входом до Дрогобицької міської ради окрім обвинуваченого та потерпілої інших людей не було.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не бачили сам конфлікт ОСОБА_8 з ОСОБА_7 , підтвердили той факт, що потерпіла 02.02.2017 року була облита зеленою речовиною.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які 02.02.2017 року разом з ОСОБА_19 патрулювали в м. Дрогобичі, у суді першої інстанції пояснили, що проїжджаючи по центральній частині міста, побачили як обвинувачений ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 над головою щось трусив, чи щось робив, вона від цього присіла, а обвинувачений після цього почав тікати. Водночас, свідки додали, що, затримавши обвинуваченого ОСОБА_8 , останній свої дії пояснив тим, що був учасником АТО, а потерпіла попала яйцем в державний прапор України, що викликало в нього обурення.

В апеляційного суду немає підстав не довіряти показанням обвинуваченого ОСОБА_8 в частині мотивів вчинення ним вказаних діянь, який як після вчинення злочину, так і в ході судового розгляду пояснював свою поведінку обуренням діями потерпілої ОСОБА_7 .

У ході судового розгляду не знайшла підтвердження та обставина, що рідина, якою була облита потерпіла, є медичним спиртовим розчином зеленки, оскільки вона не підтверджена належними та допустимими доказами, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині визнання недопустимості доказів - постанови слідчого Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 про призначення судово-медичної експертизи від 02.02.2017, дані висновку судово-медичного експерта Дрогобицького районного відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_21 від 06.02.2017 № 55, показання експерта ОСОБА_22 , дані пояснень, відібраних 02.02.2017 ІП СРПП № 1 Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_17 від ОСОБА_8 стосовно подій, що мали місце 02.02.2017 року, оскільки такі отримані до внесення відомостей в ЄРДР.

Апеляційним переглядом не встановлено факту нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 одного удару кулаком руки в ділянку лівої очниці, оскільки, зокрема, сама потерпіла та свідки не бачили нанесення удару потерпілій та слідів від удару на лівій очниці.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, жодним із здобутих у кримінальному провадженні доказом не підтверджується наявність умислу у ОСОБА_8 на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень чи на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.

Таким чином, здобутими у кримінальному провадженні доказами стверджується, що дії обвинуваченого, якому на час вчинення злочину була відома особа-потерпілої, були зумовлені неприязними відносинами до неї, викликаними поведінкою останньої по відношенню до державного прапора України, такі не мали на меті грубе порушення громадського порядку та явну неповагу до суспільства, внаслідок яких потерпілій завдано фізичного болю.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, дії обвинуваченого ОСОБА_8 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Не підлягають до задоволення доводи апеляційної скарги потерпілої в частині необхідності додаткової кваліфікації діянь обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.170 КК України, з огляду на таке.

Статтею 170 КК України передбачено відповідальність за умисне перешкоджання законній діяльності професійних спілок, політичних партій, громадських організацій або їх органів.

Зокрема, перешкоджання законній діяльності громадських організацій або їх органів може проявитись у будь-яких діяннях, які спрямовані на створення перепон у виконанні громадськими організаціями або їх органами їх статутних завдань, реалізації прав, включаючи право на майно та кошти, придбані в результаті господарської та іншої комерційної діяльності, обмеження прав і свобод громадян у зв`язку з їх належністю або неналежністю до об`єднань громадян. Перешкоджання може виразитись також у погрозах, насильстві або іншому протиправному впливі на керівників чи інших членів профспілок, політичних партій або громадських організацій та їх органів з метою не допустити виконання ними своїх повноважень чи домогтися прийняття неправомірного рішення з боку цього представника чи профспілкового органу.

Як встановлено апеляційним судом, дії обвинуваченого ОСОБА_8 були зумовлені неприязним відношенням до потерпілої у зв`язку з вчинком останньої.

Окрім цього, з огляду на те, що в силу ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а органом досудового розслідування не інкримінувалося вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.170 КК України, тому суд розглянув провадження в межах пред`явленого останньому обвинувачення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, не перебуває на обліку в лікарів нарколога і психіатра, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зокрема, два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, ОСОБА_8 вчинив 02 лютого 2017 року, тобто, станом на час апеляційного розгляду закінчився встановлений п.1 ч.1 ст. 49 КК України дворічний строк давності, а тому на підставі ч.5 ст.74 КК України такий підлягає звільненню від призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, ч.5 ст.74, ч.1 ст.49, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргуОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 із ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.126 КК України та визначити йому покарання за даною статтею штраф 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч.5 ст.74 КК України, ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3