ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі-Волинському кримінальне провадження № 0000114 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , приватного підприємця, з загальною середньою освітою, розлучену, громадянку України, українку, не судиму,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
Обвинувачена ОСОБА_4 06.12.2001 р., отримавши в дозвільній системі Управління МВС України у Волинській області МВС України дозвіл № 000054 на придбання однієї одиниці вогнепальної зброї з нарізним стволом дійсний до 06.03.2002. У встановленому законодавство порядку, придбала в спеціалізованому магазині м. Луцьк нарізну вогнепальну зброю самозарядний мисливський карабін моделі « ТОЗ-99-01», заводський номер НОМЕР_1 , калібру 5,6мм, котрий відповідно до висновку експерта № 48 від 27.02.2020 виготовлений промисловим способом та придатний для стрільби.
03.09.2002 ОСОБА_4 , отримавши дозвіл № НОМЕР_2 на право зберігання та носіння вогнепальної зброї, придбала 500 патронів калібру 5,6мм, які відповідно до висновку експерта № 48 від 27.02.2020 належать до боєприпасів і є спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6мм., що виготовленні промисловим способом та придатні для стрільби. Вищевказану зброю та боєприпаси остання законно зберігала у сейфі за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 03.09.2017, а саме до моменту закінчення дозволу на зберігання вогнепальної зброї.
Однак у подальшому ОСОБА_4 , знаючи про необхідність продовження дозволу на право зберігання та носіння вогнепальної зброї, діючи умисно, в порушення вимог наказу МВС України № 662 від 21.08.1998 року, котрим затверджена «Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», продовжила незаконно зберігати за місцем проживання нарізну вогнепальну зброю самозарядний мисливський карабін моделі « ТОЗ-99-01», заводський номер НОМЕР_1 , калібру 5,6мм та 500 патронів калібру 5,6мм, що належать до боєприпасів і є спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, виготовленні промисловим способом та придатні для стрільби, котрі 17.02.2020 під час проведення огляду працівниками поліції було виявлено та вилучено.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, тобто зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачена ОСОБА_4 під час досудового розслідування та в ході підготовчого судового засідання добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззаперечно визнала свою винуватість в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України.
Під час досудового розслідування 25.03.2020 р. обвинувачена, діючи добровільно, без застосування насильства та примусу, погроз уклала із прокурором угоду про визнання винуватості.
Прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 263 КК України, а також покарання, яке повинна понести обвинувачена у виді 3 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.
В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який є тяжким злочином.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України, а також вимогам ч. 1 ст. 263 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та опитавши сторони угоди, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для затвердження судом угоди про визнання винуватості.
Судом з`ясовано, що обвинуваченій цілком зрозумілі її права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, дані наслідки їй зрозумілі.
Після наданих роз`яснень обвинувачена не заперечила проти затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди під час підготовчого судового засідання суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнення її на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Судові витрати стягнути із обвинуваченої.
Арешт майна скасувати.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 474, 475 КПК України, суд,
ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 березня 2020 року, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та обрати їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: мисливську нарізну зброю марки «ТОЗ-9901», № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, - конфіскувати. Патрони калібру 5,6 мм, фабрично упаковану банку із патронами калібру 5,6 мм знищити. Дозволи на зброю та страхові поліси на ОСОБА_4 залишити у матеріалах кримінального провадження. Пристрій травматичної дії марки «ПМР», калібру 9 мм, серії НОМЕР_3 повернути ОСОБА_4 .

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 2198,14 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів для проведення балістичної експертизи.
Арешт майна скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:/підпис/