УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 357/6431/19
провадження № 51-5111 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року,
встановив:
Київський апеляційний суд ухвалою від 01 жовтня 2019 року задовольнив подання голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 про направлення заяви про самовідвід судді ОСОБА_6 у провадженні за заявою ОСОБА_4 про відвід слідчого судді у розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих на досудовому розслідуванні кримінального провадження №000011 до іншого суду. За результатами апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження направлено для розгляду до Володарського районного суду Київської області.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Кримінального касаційного суду 06 грудня 2019 року, ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року та вимагає її перегляду судом касаційної інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Вказані гарантії закріплено у пункті 8 частини 2 статті 129 Конституції України згідно з яким однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до статті 24, статті 392, статті 424 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня.
Зокрема, в статті 424 КПК наведено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Зі змісту касаційної скарги, вбачається, що ухвала Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, не відноситься до зазначеної категорії судових рішень, а тому не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Суд зауважує, що зазначене судове рішення вже неодноразово оскаржувалося до Касаційного кримінального суду ОСОБА_4 , за результатами чого Касаційним кримінальним судом постановлено відповідні ухвали (ухвала ВС від 16 жовтня 2019 року, ухвала ВС від 24 жовтня 2019 року, ухвала ВС від 29 жовтня 2019 року, ухвала ВС від 28 листопада 2019 року).
За таких обставин Суд наголошує, що процедуру встановлення законом вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не слід вважати тотожною обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Крім того, в ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3