Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.03.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження № 11-сс/4806/97/20 за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2020.
Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 год. 35 хв. 16. 03. 2020 включно та визначено заставу в розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 336 320 (триста тридцять шість тисяч триста двадцять) грн. щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, такого, що вважається не судимим, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Цією ж ухвалою, у разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Клопотання слідчий обґрунтував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , з метою незаконного збагачення шляхом вчинення злочинів з незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, усвідомлюючи те, що шляхом проведення заборонених операцій у сфері обігу наркотичних засобів і психотропних речовин є можливість швидко незаконно збагатитись, маючи при цьому досвід протиправної діяльності та будучи знайомим із багатьма особами, які схильні до вживання наркотичних засобів і психотропних речовин організував придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, вчинене повторно.

-2-

Так, ОСОБА_6 16. 09. 2019, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на збут психотропних речовин, умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи на подвір`ї за адресою АДРЕСА_1 , незаконно збув особі під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 один згорток фольги, в середині якого знаходилась кристалічна речовина світлого кольору, яка згідно висновку експерта №6/633 від 22. 11. 2019 містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою 0,1427 г. По вказаному факту ОСОБА_6 повідомлено про підозру.

Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обґрунтував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України, про те, що ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, може: розуміючи невідворотність покарання, переховуватися під органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які не встановлені органом досудового розслідування; незаконно впливати на свідків, чинити на них психологічний чи фізичний тиск з метою зміни або відмови від показів, або схиляння до дачі неправдивих показів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто перешкоджати явці свідків до органу досудового розслідування та суду для проведення слідчих дій та дачі показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також у клопотанні слідчого зазначено, що застосування щодо ОСОБА_6 інших більш м`яких запобіжних заходів, з огляду на тяжкість злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в якому підозрівається ОСОБА_6 , та дані про його особу, який не працює, не зможе запобігти наведеним вище ризикам.
В ухвалі слідчого судді зазначено про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховано суспільну небезпеку кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 та дані про його особу, який одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, у відповідності до ст. 89 КК України не судимий, а також те, що ухвалою Закарпатського апеляційного суду щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні. Зазначені обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних з ізоляцією підозрюваного ОСОБА_6 від суспільства, буде недостатнім для попередження вищевказаних ризиків. Визначаючи розмір застави щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя, виходячи із вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, вважав, що в даному випадку має місце виключний випадок і застава у максимальному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а тому із врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , його високого ступеня суспільної

-3-

небезпеки, зумовленого тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної людини, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому, врахувавши майновий та сімейний стан підозрюваного, прийшов до висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, така повинна становити 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 336 320 грн..

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 20.01.2020 та постановити ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу. В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує про незаконність ухвали слідчого судді та її постановлення з порушенням вимог кримінального процесуального закону, в тому числі без належної перевірки доказів наданих стороною обвинувачення. Вказує про відсутність у матеріалах клопотання достатніх даних для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та неналежність і недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, оскільки із протоколу проведення контролю за вчиненням злочину вбачається, що вказана процесуальна дія була проведена в рамках іншого кримінального провадження, а зазначені у цьому протоколі відомості про хід та результати такої дії свідчать, що такі відбулися 16. 09. 2018, тоді як згідно пред`явленої ОСОБА_6 підозри днем нібито вчинення ним кримінального правопорушення є 16. 09. 2019. Також зазначає про безпідставність висновку слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Крім того захисник вказує про недотримання слідчим суддею при визначенні розміру застави вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки ухвала не містить процесуальної підстави, яку він вважає виключною та яка б давала підстави вийти за межі розміру застави, визначені ч. 5 ст. 182 КПК України. При цьому захисник звертає увагу на те, що як у клопотанні, так і під час його розгляду, слідчий та прокурор не ставили питання про визначення щодо ОСОБА_6 розміру застави, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також вказує на відсутність як у матеріалах клопотання, так і викладених в ухвалі висновках слідчого судді жодних даних про володіння підозрюваним значними матеріальними статками.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.01.2020 щодо ОСОБА_6 , просить таку скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора відхилити, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив апеляційну скаргу захисника та підозрюваного, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

-4-

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

В порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
-5-

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотримався вказаних вимог закону при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідив та перевірив наведені в ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в СУ ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000230 від 17.08.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. 13. 01. 2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 20. 01. 2020 за клопотанням слідчого СУ ГУ НП в Закарпатській області щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід - тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.
Відповідно до положень ст. ст.177,183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.
Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Як встановив слідчий суддя і це підтверджується матеріалами провадження ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків чи іншим чином, продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

-6-

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, доведена прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, мотив та спосіб його вчинення, його підвищену суспільну небезпечність, існуючі в даному провадженні ризики, особу підозрюваного, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції була повністю доведена неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, що в своїй ухвалі при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовано прийняв до уваги слідчий суддя.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 щодо відсутності доказів у даному кримінальному провадженні, які б свідчили про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, колегія суддів зазначає, що слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів судового провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського суду з прав людини про те, що "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину", про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Наведені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 доводи з приводу зазначених у доданому до клопотання протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 16. 09. 2019, іншого номеру кримінального провадження, з іншою датою внесення відомостей до ЄРДР, а також відомостей про хід та результати вказаної процесуальної дії, дата якої не відповідає інкримінованому ОСОБА_6 діянню, що на думку захисника свідчить про проведення вказаної процесуальної дії в рамках іншого кримінального провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявною у матеріалах провадження постановою слідчого СУ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 від 07. 02. 2020 про уточнення та виправлення технічної описки.

-7-

За змістом зазначеної постанови у протоколі контролю за вчиненням злочину від 16. 09. 2019, який проводився в рамках кримінального провадження №0000230 від 17. 08. 2018, замість 17. 08. 2019 вважати правильною дату з якого часу проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000230 дату 17. 08. 2018. У протоколі контролю за вчиненням злочину від 16. 09. 2019, який проводився у рамках кримінального провадження №0000230 від 17. 08. 2018, в описовій частині дату збуту ОСОБА_6 особі під легендованими анкетними даними наркотичну речовину «метамфетамін», замість 16. 09. 2018 слід вважати правильною дату 16. 09. 2019.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжувати протиправні діяння чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які б підтверджували заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є безпідставними.
При цьому апеляційний суд, враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленні волі строком до десяти років з конфіскацією майна.
Предметом інкримінованого ОСОБА_6 злочину виступають особливо небезпечні наркотичні засоби. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст. 49 Конституції України.
Отже, про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить тяжкість злочину, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність.
Колегія суддів зазначає, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною
-8-

чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.
Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, доведена слідчим та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, судове слідство знаходиться на початковій стадії, усіх свідків не встановлено, докази у повному обсязі не зібрано.Отже, про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що свідками у вказаному кримінальному провадженні виступають, в тому числі, знайомі підозрюваного, з якими він підтримував стосунки, наркозалежні особи, тому існує ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання, а також можливість впливу на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.
Про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість та наявність доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Викладені в ухвалі слідчого судді висновки та доводи сторони захисту про зворотнє, зокрема відсутності у клопотанні слідчого посилання на обставини, які доводять наявність зазначених ризиків, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Такі фактичні обставини слідчим викладені та в судовому засіданні прокурором доведені.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає правильним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

На підставі ч. 3 ст.183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

-9-

Відповідно до вимог ч. 5 ст.182 КПКУкраїни розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається із ухвали, визначаючи розмір застави, слідчий суддя взяв до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості злочину, його високого ступеня суспільної небезпеки, зумовленого тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому, а також особи підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя прийшов до висновку, що застава у розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для нього.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на предмет законності та вмотивованість ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави, колегія суддів звертає увагу на таке.

На переконання колегії суддів, визначений слідчим суддею щодо підозрюваного ОСОБА_6 розмір застави - 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 336 320 грн. є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного ОСОБА_6 , обставинами кримінального правопорушення, зокрема його тяжкістю та підвищеною суспільною небезпекою, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20. 11. 2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст.182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

-10-

Тому, з урахуванням тяжкості злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, його високого ступеня суспільної небезпеки, а також особи підозрюваного ОСОБА_6 апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя вірно встановив, виключність даного випадку, а також те, що застава у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а тому призначив заставу, у розмірі, що перевищує вказані межі, а саме 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 336 320 грн., оскільки такий розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Стосовно зазначених у поданій захисником ОСОБА_7 апеляційний скарзі в інтересах ОСОБА_6 доводів про відсутність в матеріалах провадження даних про наявність у ОСОБА_6 значних матеріальних статків, апеляційний суд звертає увагу, що закон не містить вимог при оцінці майнового стану підозрюваного враховувати виключно наявні грошові кошти чи інші високоліквідні активи.

Поряд з цим, зазначені прокурором в апеляційній скарзі посилання на незаконність ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 та викладена в апеляційній скарзі вимога прокурора про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави задоволенню не підлягають з таких підстав.
Із матеріалів провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді із поданням про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ініціатор подання, за погодженням з прокурором не вказував про наявність, передбачених ч. 4 ст.183 КПК України підстав не визначати щодо ОСОБА_6 розміру застави, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не містить таких даних і подана прокурором апеляційна скарга. Не скористався прокурор і правом внести доповнення до апеляційної скарги, яка взагалі не містить обгрунтування апеляційних вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість постановленої щодо ОСОБА_6 ухвали слідчого судді
Відтак, при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що даних про наявність передбачених ч. 4 ст.183 КПК України підстав, які б давали право слідчому судді не визначати щодо ОСОБА_6 розмір застави при постановленні щодо нього ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матеріали судового провадження не містять і такі докази не були надані прокурором під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

-11-

Керуючись ст. ст.177, 178, 183, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 01. 2020 про обрання щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 336 320 (триста тридцять шість тисяч триста двадцять) грн. без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: