Справа № 202/2208/20
Провадження № 1-кс/202/3027/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000481 від 01.04.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло зазначене клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000481 від 01.04.2020 року.
З клопотання убачається, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000481 від 01.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що 01.04.2020 року гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на території ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ», розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 20, де, приблизно о 08:11 год., намагався заволодіти викраденим майном, яке належить ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ», однак був затриманий при спробі вивозу з території підприємства.
Відповідно до заяви начальника юридичного відділу ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» ОСОБА_5 , останній просить вжити заходів притягнення до кримінальної відповідальності відносно пакувальника підприємства ОСОБА_4 , якого 01.04.2020 року, о 06:30 год., було затримано при спробі вивозу з території підприємства на автомобілі марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шістдесяти кілограмів цинку металічного.
01.04.2020 року, в період часу з 09:30 год. по 09:50 год., слідчим СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 20, було проведено огляд автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , в ході якого на задньому сидінні вказаного автомобіля було виявлено чотири злитки цинку металічного, після чого вищевказаний автомобіль було вилучено та направлено на зберігання до штраф майданчику Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 6.
В результаті проведення засідання інвентаризаційної комісії дільниці металопокриття ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» від 01.04.2020 року, призначеної Наказом № 95 від 25.03.2020 року ПрАТ «ДНІПРОМЕТИЗ», було виявлено недостача цинку у розплаві в кількості 0,060 тонн на суму 3 850,80 грн.
З урахуванням вищенаведеного, у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , водійське посвідчення серії НОМЕР_3 , може бути знаряддям вчинення даного злочину.
01.04.2020 року слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання зазначеного рухомого майна речовим доказом.
Тому слідчий з метою збереження речового доказу та проведення в подальшому відповідних судових експертиз просив накласти арешт на автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , котрий відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .
Дослідивши клопотання із доданими до нього матеріалами, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин, виходячи з наступного.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000481 від 01.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Відповідно до протоколу огляду від 01.04.2020 року було проведено огляд автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , в ході якого його було вилучено як знаряддя вчинення злочину.
Постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 01.04.2020 року автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Lancer», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , водійське посвідчення серії НОМЕР_5 визнано речовими доказами.
Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 167 КПК України встановлено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5 та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В порушення вищевказаних норм діючого КПК України в клопотанні прокурора не зазначено, які конкретно відомості містить вилучений автомобіль, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, має значення зазначений автомобіль. Крім того, клопотання не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також у ньому відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України, щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених у ч. 2 ст. 170 КПК України.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку прокурором не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Таким чином, у зв`язку з викладеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту.
З огляду на зазначене, приходжу до висновку про необхідність повернення клопотання прокуророві для усунення недоліків.
Фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання не здійснювалося, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000481 від 01.04.2020 року повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1