Справа № 350/1243/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурор заявив клопотання, в якому просить продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою мотивуючи тим, що кримінальне провадження не розглянуто, а термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 закінчується 25 лютого 2020 року, ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати.з огляду на те, що надалі є обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, Вважає, що є всі підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні даного клопотання, обрати відносно ОСОБА_4 інший запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з клопотанням свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши сторін кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Статтями 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що на даний час, з урахуванням визначеного раніше судом обсягу доказів та порядку їх дослідження, судовий розгляд ще не завершений, потерпілі, свідки та сам обвинувачений не допитані.

За таких обставин зміна обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, може призвести до того, що ОСОБА_4 може чинити спроби впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані, а також не виключено можливість вчинення ним інших правопорушень.

Суд враховує, що обвинувачений на момент направлення обвинувального акту до суду не працював, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, тобто він не має сім`ї та не має утриманців, що дає суду підстави вважати, що обвинувачений, залишаючись на волі, може переховуватись від суду, а тому достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу суд не вбачає, оскільки більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Отже, на час розгляду питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які раніше були підставою для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б були підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, суд вважає виправданим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, і безпідставним клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, обставини інкримінованих йому неправомірних дій, суд вважає за необхідне визначити заставу у межах 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн.), що становить - 52550 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесять), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання ним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 196 КПК України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Керуючись ст.ст.177, 178, 182 - 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Успенський Республіки Комі Російської Федерації, жителю АДРЕСА_1 продовжити, строком на 60 днів, тобто 20 квітня 2020 року включно.

Визначити розмір застави в сумі 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 52550 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26289647 Банк отримувача ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача 2265).

В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та зобов`язати його :

1. Прибувати за першою вимогою до суду.

2. Не відлучатися за межі місця проживання без дозволу суду;

3. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4.Здати на зберігання до Рожнятівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити ОСОБА_4 , прокурору, захиснику та направити начальнику ДУ" Івано-Франківська установа виконання покарань ( № 12), для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд протягом 7 діб після її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк після отримання копії ухвали.

Головуючий: