Справа № 947/1106/20
Провадження № 1-кс/947/789/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000012 від 09.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000012 від 09.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 України.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси 23.01.2020 слідчим СУ ГУНП в Одеській області проводився обшук автомобіля марки «BMW 525», д.з НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), який знаходиться у власному користуванні ОСОБА_4 , під час якого було вилучено зазначене у клопотанні майно.

Постановою слідчого від 23.01.2020, вище перелічене вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно є об`єктом протиправних дій, які зберегли на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.

Враховуючи достатність підстав вважати, що майно, яке вилучене під час обшуку, може мати суттєве значення для досудового розслідування та може завдати значної шкоди оточуючим, з метою недопустимості подальшого розпорядження, до з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, що у подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій та експертного дослідження, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання, зазначивши, що до клопотання не долучено відеофіксацію проведення обшуку, слідчим не зазначено, які саме докази можуть містити вилучені речі. Підозра його підзахисному пред`явлена за ст. 263 КК України, відтак не зрозуміло, яке доказове значення вилучені документи та речі, за винятком гранат, можуть мати для даного кримінального провадження. З огляду на викладене у сукупності, в задоволенні поданого клопотання, крім вилучених гранат, просив відмовити.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що вилучені металевий предмет та два предмети схожі на гранату відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки такі речі могли бути набуті кримінально-протиправним шляхом, при цьому на теперішній час наявна необхідність у перевірці законності перебування таких речей у володінні ОСОБА_4 , а також правомірності в цілому перебування в цивільному обігу.
В частині вилучених сім-карток та мобільних телефонів, слідчий суддя також приходить до переконання про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, оскільки у таких телефонах можуть бути зафіксовані переписки, які мають значення для підтвердження факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема на підтвердження або спростування можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Що ж до вилученого транспортного засобу, то слідчий суддя зазначає, що оскільки у такому автомобілі було виявлено та вилучено предмети, ззовні схожі на гранату, слідчий суддя вважає, що наявна необхідність у проведенні відповідних експертних досліджень у такому транспортному засобі, в свою чергу останній може зберегти відповідну слідові інформацію, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження такого транспортного засобу та його арешту на теперішній час.

За таких обставин, враховуючи правові підстави для арешту майна, можливість використання як доказів вилучених речей в рамках кримінального провадження, а також в цілях забезпечення подальшого проведення експертного дослідження з таким майном, беручи до уваги засади розумності та пропорційності арешту майна завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000012 від 09.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 України задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке було вилучено 23.01.2020 в ході проведення санкціонованого обшуку автомобілю марки «BMW 525», д.з НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), який знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , а саме:
-сім карту «Київстар», НОМЕР_2 ,
-металевий предмет ззовні схожий на «Пику»,
-мобільний телефон «Iphone XS», з сім карткою Imei НОМЕР_3 , Imei НОМЕР_4 ,
-мобільний телефон «Iphone 6 S Imei НОМЕР_5 з с ім. карткою «Київстар», в чохлі чорного кольору,
-два предмети зовні схожих на корпус гранати РГД -5, та запал УЗРГМ, на корпусі гранати РГД-5, барвником чорного кольору, нанесено маркування 53-84 Т,
-транспортний засіб марки «BMW525», д.з НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), який знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , який поміщено до штраф майданчику.
В іншій частині клопотанні відмовити.
Тимчасово вилучене майно у вигляді технічного паспорту на транспортний засіб , автомобіль НОМЕР_1 , № НОМЕР_6 , посвідчення водія серії НОМЕР_7 , на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказані предмети вилучено та поміщено до експертного пакету № ЕХР 0204035 повернути особі, у якої воно було вилучено.
Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1