Справа №592/9747/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/133/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

№ 592/9747/16-к за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-виробничий комплекс «Рона-Маркет» ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жовтневе Білопільського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 272 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» адвоката ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

? представник цивільного відповідача ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині новий вирок, яким в задоволенні цивільного позову відмовити, оскільки в основу рішення покладено ступінь вини ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» та надано оцінку його посадовим особам, а висновок судово-психологічної експертизи не є належним і допустимим доказом;

? прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 272 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права обіймати посади водія електронавантажувача строком 2 роки, а в іншій частині вирок суду залишити без змін, оскільки суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого. Крім того, пом`якшуючі покарання обставини ніяким чином не знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019 ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 272 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права обіймати певні посади водія навантажувача строком 1 рік. На підставі ст. 75, п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК ОСОБА_11 звільнений від відбування основного та додаткового покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто: з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 4608 грн і на користь Сумського міського фінансового управління СМР для перерахування «СМКЛ № 1» 4691,27 грн за лікування потерпілої від злочину; з ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» на користь ОСОБА_16 300000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку суду, 19.03.2015 близько 08:00 старший товарознавець ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» ОСОБА_17 розпочала виконувати свої посадові обов`язки. Близько 11:30 на територію ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» приїхав автомобіль з товаром на розвантаження. З метою контролю ОСОБА_17 стала підніматись з вулиці на рампу, де забрала документи у товарознавця ОСОБА_18 . В цей час заднім ходом рухався у напрямку місця розвантаження товару електронавантажувач Mitsubishi Caterpillar під керуванням ОСОБА_11 . Виїжджаючи з воріт, які були завішені прозорими ПВХ шторами, ОСОБА_11 , порушуючи правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, не переконавшись в тому, що на шляху його слідування відсутні пішоходи, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, почувши крик від товарознавця ОСОБА_19 , не встиг вчасно зупинити електронавантажувач та наїхав на ОСОБА_17 , внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача ОСОБА_13 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і незаконне звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК від відбування основного покарання з випробуванням, то колегія суддів не можу прийняти їх до уваги.

Зокрема, ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який хоча і є тяжким, але є необережним за формою вини, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та відшкодував шкоду потерпілій, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про призначення основного покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. При цьому загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Звільняючи ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину суд першої інстанції врахував також інформацію про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, зокрема те, що ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, офіційно працевлаштований, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, відшкодував шкоду потерпілій і остання не має до нього жодних претензій та просила призначити мінімальне покарання без позбавлення волі та посвідчення водія.

Таким чином, зазначені обставини у своїй сукупності давали суду першої інстанції достатні підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом визначеного іспитового строку.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посаду водія навантажувача строком 1 рік, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався положень ч. 2 ст. 69 КК, відповідно яких за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове. При цьому суд першої інстанції у своєму вироку послався на ряд обставини, які пом`якшують покарання, але не умотивував, чому ж ці обставини не є тими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, хоча потерпіла ОСОБА_17 , позицію якої він урахував, просила не призначати додаткове покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений, його захисник, представник потерпілої та цивільного відповідача теж просили не призначати ОСОБА_11 додаткове покарання, так як він офіційно працевлаштований водієм навантажувачем в ТОВ «ТВК «Рона-Маркет», де характеризується виключно позитивно, а тому позбавлення права обіймати відповідну посаду може призвести до негативних наслідків у виді звільнення та втрати джерела доходів для існування.

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та, з урахуванням особи винного, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_11 положення ч. 2 ст. 69 КК, тобто не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке передбачене як обов`язкове у санкції ч. 2 ст. 272 КК.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» про скасування вироку суду в частині стягнення 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди через порушення норм матеріального і процесуального права та відмовити в задоволенні цивільного позову, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Так, потерпілою ОСОБА_17 до ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 800000 грн, розглядаючи який, суд першої інстанції, враховуючи характер і обсяг страждань, які негативно вплинули на звичайний спосіб життя та стан здоров`я ОСОБА_17 , тяжкість вимушених змін у житті останньої, час і зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а також інші обставини, дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення, стягнувши 300000 грн.

Такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, на думку колегії суддів, визначений судом з дотриманням вимог закону, відповідає спричиненим моральним стражданням потерпілої, вимогам розумності, справедливості та виваженості, а також з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження є помірним, адекватним, достатнім і справедливим для відшкодування фізичних і душевних страждань ОСОБА_17 . При цьому, суд першої інстанції, наводячи у вироку мотиви часткового задоволення цивільного позову, також урахував і події, які мали місце одразу після вчинення злочину, в тому числі обстановку, що склалася на той момент навколо травмованої ОСОБА_17 , але виключно з точки зору отриманих нею моральних страждань, у зв`язку з чим твердження представника цивільного відповідача про надання судом оцінки діям посадових осіб ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» та покладення ступеню вини підприємства в основу судового рішення щодо вирішення цивільного позову не заслуговують на увагу.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи представника цивільного відповідача щодо неналежності та недопустимості висновку судово-психологічної експертизи № 2045 від 29.01.2019, оскільки належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а допустимість доказу визначається виходячи, насамперед, із обставин його отримання і залучення до провадження. Умовами допустимості доказів є одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку, належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних.

Висновок судово-психологічної експертизи складений на підставі ухвали суду згідно ст. 242, 332 КПК експертом, яка має відповідну кваліфікацію, а також підтверджує існування обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні отримання шкоди немайнового характеру (моральні страждання). Та обставина, що експерт тривалий час спілкувалася з потерпілою, не може свідчити про недопустимість висновку експертизи, оскільки згідно Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджених наказом МЮУ № 53/5 від 08.10.1998, з послідуючими змінами) при проведенні такого виду дослідження експерту надається можливість як психологічного обстеження підекспертної особи, так і матеріалів справи. При цьому будь-яких даних, які б вказували на те, що висновок цієї експертизи отриманий внаслідок істотного порушення прав і свобод особи, матеріали кримінального провадження не містять.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції на підставі сукупності всіх обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні цього питання, в тому числі і висновку судово-психологічної експертизи, який не є вирішальним (більш значущим), а лише об`єктивно підтверджує факт завдання потерпілій моральної шкоди.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду та призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, а також звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора, в той час як апеляційну скаргу представника цивільного відповідача залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТОВ «ТВК «Рона-Маркет» ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019 відносно ОСОБА_20 змінити.

ОСОБА_20 вважати засудженим за ч. 2 ст. 272 КК України та призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_21 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_21 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4