пр. № 1-кп/759/329/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004612 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

представника потерпілого: ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача: ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В:

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , 22.06.2019 приблизно о 11 год. 05хв., керуючи на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_2 , поліса обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А0/0468840 (дійсний до 06.04.2020), технічно-справним автомобілем "OPEL Vivaro", д.н.з. НОМЕР_3 , рухався у третій смузі для руху, по вул. Академіка Єфремова в м. Києві, зі сторони пр.Палладіна в напрямку вул. Чорнобильська зі швидкістю приблизно 50 км/год. наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку № 17.

В цей же час, по нерегульованому пішохідному переході, справа на ліво по ходу руху водія ОСОБА_5 , в темпі звичайної ходи перетинав проїзну частину пішохід ОСОБА_9 , при чому здолав відстань приблизно 9 метрів.

ОСОБА_5 продовжуючи керувати автомобілем "OPEL Vivaro", д.н.з. НОМЕР_3 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився що це буде безпечним, не надав переваги пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, які діють з 01.01.2002 року зі змінами:

-п. 1.5, згідно якого дії або бездіяльність сучасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-п. 2.3 (б), який зобов`язує водія транспортного засобу, для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним;, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі;

-п. 18.1, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були заподіяні тілесні наступні ушкодження:

-закрита черепна мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням дрібного вогнища в правій лобній частці, верхньо-лобній звивині, гематом м`яких тканин скронево-тімяної ділянки справа, лобної ділянки зліва, забійних ран м`яких тканин лобної справа та лівого вуха, численних саден м`яких тканин голови;

-закрита травма грудної кліпси у вигляді переломів 3 ребра справа по лопатковій лінії та 5-6 ребер зліва по середньо-пахвовій лінії;

-закрита травма лівої гомілки у вигляді уламкового перелому середньої третини діалізу великогомілкової кістки, проксимального епіметафізу малогомілкової кістки зі зміщенням уламків;

-чисельні садна тулуба, кінцівок, які у сукупності відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_5 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ст.286 ч.1 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 показав, що 22.06.2019 приблизно о 11 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем "OPEL Vivaro", д.н.з. НОМЕР_3 , та рухаючись по вул.Єфремова, 17 в м. Києві, порушив вимоги правил дорожнього руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, щиро кається. Цивільний позов, щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому визнає в повному обсязі. Просить суд не позбавляти права керувати транспортними засобами, оскільки він неофіційно працює водієм і це є єдине джерело його доходу.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ст.286 ч.1 КК України правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Поряд з цим, суд з врахуванням фактичних обставин по справі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, щиро розкаявся в скоєному, а також думку представника потерпілого, який просив суворо обвинуваченого не карати, знаходить за можливе обрати йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.

Також суд враховуючи, що ОСОБА_5 неофіційно працює водієм і це є єдиним джерелом його доходів, приходить до переконання не застосовувати до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім та сприятиме виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, яку останній визнав, задовольнити повністю.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_9 до ПрАТ «АСК «Інго Україна» про стягнення матеріальної, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Позивач у судовому засіданні, уточнив позовну заяву та просила стягнути з ПрАТ «АСК «Інго Україна» матеріальну шкоду, що складається із витрат понесених ним на лікування від ДТП.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поряд з цим, суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода,що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно із п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У судовому засіданні встановлено, що в день дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , керував автомобілем "OPEL Vivaro", д.н.з. НОМЕР_3 на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_2 , поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А0/0468840 застрахованому в ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб під час експлуатації забезпеченого транспортного засобу "OPEL Vivaro", д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000 гривень, за шкоду, заподіяну майну -100000 гривень, розмір франшизи - 0 гривень.

Оскільки, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги, суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди потерпілому має нести ПрАТ «АСК «Інго Україна» в межах ліміту страхової відповідальності, що узгоджується з позицією Верховного суду висловлену в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним наявність матеріальної шкоди у цивільного позивача ОСОБА_9 у вигляді фактично понесених витрат останнім на лікування у розмірі 40 581грн. 14 коп., що складається з вартості придбаних лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення. Вказані вище суми підтверджуються наданими до суду квитанціями, та підлягають стягненню з ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Процесуальні витрати по справі покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ПрАТ «АСК «Інго Україна» 01054, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 33, на користь ОСОБА_9 (ІПН: НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 40 581 (сорок тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн. 14 (чотирнадцять) коп.

Стягнути з ОСОБА_5 користь ОСОБА_9 (ІПН: НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертизи, на користь держави у розмірі 1 796 гривні 90 копійок.

Речові докази по справі, повернути законним володільцям за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1