Номер провадження: 11-сс/813/1033/20
Номер справи місцевого суду: 522/7272/20 1-кс/522/8717/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001350 від 26.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0001350 від 26.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК Українибуло задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 (шість), ділянка № НОМЕР_2 (чотири), масив № НОМЕР_3 (десять), ділянка № НОМЕР_4 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_4 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:02724, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 га шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Окрім того, вказаною ухвалою було заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок.
Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що об`єкти нерухомого майна, зокрема, вищезгадані земельні ділянки є об`єктом кримінально-протиправних дій, права на які набуті протиправним шляхом, зберігають сліди та інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Окрім того, ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 09.06.2020 р. були усунуті допущені неточності в оскаржуваній ухвалі слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 05.06.2020 р., зазначивши в ухвалі правильний кадастровий номер земельної ділянки, та замість «:01:001:02724, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 га» вважати вірним «:01:001:0272, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 га».

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою слідчого судді, зазначивши, що вона постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону, а висновки суду не підтверджуються належними доказами з огляду на таке:

- арештовані земельні ділянки належать їй, ОСОБА_7 , на праві приватної власності, що виникло на підставі договору дарування між нею та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 , яка визнана в зазначеному провадженні потерпілою, ніколи не мала права власності на вказані об`єкти нерухомого майна, всі її доводи зводяться до того, що в 2005 р. вона надала кошти нібито в рахунок купівлі вищезгаданих земельних ділянок попередній власниці ОСОБА_12 в розмірі 6 000 доларів США, без укладення будь-якого договору, хоча фактична вартістю обох земельних ділянок, відповідно до експертної грошової оцінки, складає 3 957 802, 7 грн.;

- на теперішній час ОСОБА_11 тільки намагається в межах цивільного провадження довести своє право на земельні ділянки, зокрема, в провадженні Біляївського райсуду Одеської області знаходиться справа №496/5051/19 за позовом ОСОБА_11 , в якій вона просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок та визнати право власності на них, проте фактично своїми діями створює перешкоди законним власникам в розпорядженні нерухомим майном, оскільки всіляко уникає прийняття участі в розгляді вказаної цивільної справи;

- потерпіла ОСОБА_11 наполягає на тому, що вона придбала право власності на спірні земельні ділянки в 2005 р., проте з позовом про визнання права власності звернулась тільки у 2019 р., після смерті ОСОБА_12 , яка нібито надавала їй розписку;

- слідчий суддя не визначився, яку саме з переліку передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав він вважає обґрунтованою для накладення арешту на земельні ділянки та просто процитував зазначену правову норму, так, земельні ділянки не відповідають критеріям речових доказів, оскільки перехід права власності відбувається за документальною формою, накладення арешту задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання можливе лише щодо майна підозрюваного (обвинуваченого), а в зазначеному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, мета накладення арешту у виді забезпечення відшкодування шкоди не відповідає принципу співрозмірності.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. 1-6), слідчий просив накласти арешт на зазначене у ньому майно, а саме на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської області, масив №6 (шість), ділянка №4 (чотири), масив № НОМЕР_3 (десять), ділянка № НОМЕР_4 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_4 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:0272, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 газ метою забезпечення його збереження як речового доказу.
При цьому, відповідно до витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні №0001350 від 26.03.2020 р.(а.с. 7) та інших матеріалів провадження, Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України у зв`язку із надходженням до відділу поліції 26.03.2020 р. заяви від ОСОБА_11 , в якій вона просить вжити заходів правового характеру до невстановленої особи, яка, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 шахрайськими діями, шляхом обману, заволоділа її майном, а саме вищевказаними земельними ділянками.

При цьому, органом досудового розслідування було встановлено, що в 2005 р. потерпіла ОСОБА_11 придбала у гр. ОСОБА_12 дві земельні ділянки, загальною площею 1, 78 га, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської обл., масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_4 та на підтвердження виконання зобов`язань ОСОБА_12 написала розписку (а.с. 18) та передала потерпілій оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 19-20) для їх подальшого переоформлення на ОСОБА_11 , при цьому видавши довіреність на ім`я ОСОБА_13 (а.с. 17).

В жовтні 2019 р. знайомий ОСОБА_11 ОСОБА_14 шахрайським шляхом, зловживаючи її довірою, заволодів ксерокопіями державних актів на вищевказані земельні ділянки, повідомивши ОСОБА_11 про те, що знайшов покупців на земельні ділянки.

В подальшому, ОСОБА_11 стало відомо, що на підставі ксерокопій правовстановлюючих документів на земельні ділянки, реєстратор Великодолинської селищної ради Овідіопольського району ОСОБА_15 , в порушення вимог закону, без оригіналу державного акту на право власності на земельні ділянки, незаконно внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо померлої особи ОСОБА_12 , що стало підставою для того, щоб ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в грудні 2019 р. із пропуском строку для прийняття спадщини звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_16 до нотаріальної контори за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 7 та отримали свідоцтво про право на спадщину на зазначені земельні ділянки.

Водночас, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , яка продала ОСОБА_11 земельні ділянки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцям вищезгаданим приватним нотаріусом 18.12.2019 р. із порушенням вимог чинного законодавства в частині оформлення права на спадщину з огляду на те, що один із спадкоємців ОСОБА_10 , на час смерті матері, відбував покарання, та не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений законом та судове рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутнє, а інший спадкоємець ОСОБА_9 , має відмінне від спадкодавця прізвище, а судове рішення про встановлення факту того, що померла являється його матір`ю відсутнє.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину, в порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 уклали договір дарування вказаних земельних ділянок з ОСОБА_7 ..

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що в органу досудового розслідування є обґрунтовані підозри стверджувати, що зазначені особи, шляхом надання завідомо підроблених документів, незаконно заволоділи правом власності на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 (шість), ділянка № НОМЕР_2 (чотири), масив № НОМЕР_3 (десять), ділянка № НОМЕР_4 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_4 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:0272, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 га.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, диспозицією ч. 4 ст. 190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

Таким чином, на переконання апеляційного суду та всупереч твердженням власника ОСОБА_7 , арештовані ухвалою слідчого судді земельні ділянки мають ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки, ймовірно, є об`єктом кримінально протиправних дій, право власності на яке могло бути набуто протиправним шляхом, в кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом шахрайства.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу власника майна ОСОБА_7 на те, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді було накладено арешт на вказані земельні ділянки лише із забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок, тобто без заборони використання земельних ділянок, фактично обмеживши лише правомочність розпорядження таким майном, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що права власника зазначених земельних ділянок ОСОБА_7 в даному випадку не порушені жодним чином, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваної ухвали немає.
Водночас, заслуговують на увагу та є такими, що відповідають дійсності доводи апелянта про те, що на теперішній час потерпіла ОСОБА_11 намагається в межах цивільного провадження довести своє право на земельні ділянки, задля чого звернулась до суду із позовом до Усатівської сільради Біляївського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок дійсним (а.с. 29-33), який на теперішній час перебуває на розгляді в Білявському райсуді Одеської області та остаточне рішення не прийнято, проте зазначена обставина не свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на вказані земельні ділянки в межах кримінального провадження задля забезпечення їх збереження як речових доказів.

Що стосується посилання власника майна на те, що слідчий суддя не визначився, яку саме з переліку передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав він вважає обґрунтованою для накладення арешту на земельні ділянки, колегія суддів такі доводи оцінює критично та зазначає, що вони суперечать змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді, з якої чітко вбачається, що арешт був накладений з метою збереження земельних ділянок як речових доказів в зазначеному провадженні (а.с. 49).

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги власника майна ОСОБА_7 , а також скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 05.06.2020 р. про накладення в межах кримінального провадження №0001350 від 26.03.2020 р. арешту на земельні ділянки, розташовані на території Усатівської сільради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 (шість), ділянка №4 (чотири), масив № НОМЕР_3 (десять), ділянка № НОМЕР_4 (один) за кадастровим номером :01:001:0214, масив № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_4 , площею 0,9269 га та за кадастровим номером :01:001:0272, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,848 га шляхом заборони відчуження та розпорядження залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4