Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3652/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000547 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 27 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 29.01.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ст.ст. 307 ч.2, 309 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 23.05.2019 року по відбуттю строку покарання, судимість не погашена,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді домашнього арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено рахувати з моменту затримання.-

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 01 жовтня 2019 року, близько 13 години, ОСОБА_8 перебуваючи в с. Поліське Овруцького району, підійшов до житлового будинку, належного ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_3 , де з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, з корисливих спонукань, скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, виявив ключа від вхідних дверей, який знаходився в кутку біля дверей, та відчинивши вказаним ключем двері, проник до середини житлового будинку. Знаходячись в житловому будинку, ОСОБА_8 , з метою пошуків наявних в будинку грошових коштів, пройшов до другої житлової кімнати, в якій на столі виявив гаманець в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 900 грн., належні ОСОБА_10 , які (грошові кошти) він таємно викрав, після чого, залишаючись непоміченим, залишив даний житловий будинок та, в подальшому, розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 таємно викрав чуже майно, а саме грошові кошти в сумі 900 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Вважає призначене йому покарання занадто суворим. Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є дитиною, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС 3 категорії, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та в повній мірі відшкодував завдані потерпілій матеріальні збитки.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати. Провести часткове судове слідство та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого, який є суспільно-небезпечною особою, оскільки будучи раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, а також за незаконні операції з наркотичними засобами, на шлях виправлення не став та вже через чотири місяці після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив новий злочин проти власності, тобто продовжив свою злочинну діяльність. Вказує, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України є занадто м`яким. Крім того, зазначає, що наявність не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не є автоматичною підставою для застосування ст.69 КК України.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаного з проникненням у житло, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а саме застосуванні ст.69 КК України.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який щиро розкаявся, по місцю проживання характеризується позитивно, відшкодував заподіяну шкоду. Суд також врахував думку потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати.
Також, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано рецидив злочинів.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки наявність не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не є автоматичною підставою для застосування ст.69 КК України.
Так, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обов`язковою умовою для правомірного застосування ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. Ці обставини повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості злочину істотно, і такі обставини мають перебувати одна з одною у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 будучи раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, а також за незаконні операції з наркотичними засобами, на шлях виправлення не став та вже через чотири місяці після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив новий тяжкий злочин проти власності, тобто продовжив свою злочинну діяльність, маючи не зняті та не погашені в законному порядку судимості.
Вищенаведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 та його стійку схильність до вчинення корисливих злочинів (довідка про судимість а.п. 42-43).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому в частині призначення покарання він підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційним судом враховано вищенаведені дані про особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку; думку потерпілої та обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст. 185 КК України, яке буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 75 КК України апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: