ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/50/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 711/2625/18 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника третьої особи

за цивільним позовом ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження № 0000433 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Щербинівка Золотоніського району Черкаської області, громадянин України, працюючий охоронником ТОВ «Золотоніський бекон», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.
Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задоволено частково.
Ухвалено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 :
- як дружини померлого, яка не працювала і здійснювала догляд за дітьми, шкоду, завдану смертю потерпілого, в розмірі 726 грн.;
- шкоду на утримання сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по 363 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2018 і закінчуючи досягненням дитиною вісімнадцятирічного віку;
- шкоду на утримання сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 363 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2018 і закінчуючи досягненням дитиною вісімнадцятирічного віку;
- витрати на поховання в сумі 19211,58 грн.;
- матеріальні збитки в сумі 3532,78 грн., моральні збитки їй та дітям на загальну суму 150000 грн., а всього 153532,78 грн.
Ухвалено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 6778,32 грн., -

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2019 ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 03.12.2017 близько 13 години 10 хвилин, керуючи автомобілем «Аudi 89», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вул. Різдвяна м. Черкаси зі сторони бульв. Шевченка у напрямку вул. Толстого, в порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та пунктів 2.3.б), 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, а тому знаходячись на перехресті нерівнозначних доріг, з вул. Сергія Амброса, яка є головною, не надав дорогу автомобілю «Merscedes-Benz 413 СDІ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_17 , який рухався по головній дорозі вул. Сергія Амброса справа наліво відносно напрямку його руху, виїхав на вказане перехрестя, де допустив зіткнення з останнім.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Merscedes-Benz 413 СDІ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер. Згідно з висновком експерта №03-01/1006 від 05.12.2017, причиною смерті ОСОБА_17 є поєднана травма голови, тулуба та кінцівок, що ускладнилась розвитком шоку.
Пасажири автомобіля «Аudi 89», реєстраційний номер НОМЕР_1 :
- ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно висновку експерта № 02-01/341 від 15.03.2018 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми живота з розривом селезінки та крововиливом в черевну порожнину, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя; травму грудної клітки з численними переломами ребер зліва, попадання крові та повітря в обидві плевральні порожнини (гемопневмоторокс); травму голови зі струсом головного мозку, переломами кісток лицевого черепа, саднами м`яких тканин обличчя та голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;
- ОСОБА_19 , 1995 р.н., згідно висновку експерта № 02-01/377 від 19.03.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки з переломом правої ключиці, першого ребра справа, попаданням крові та повітря в праву плевральну порожнину (гемопневмоторокс) без стиснення легені, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Аudi 89», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме: вимог п.п. 2.3 б), 16.11. та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/205 від 02.03.2018, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і настанням смерті ОСОБА_17 , а також заподіяння ОСОБА_19 , ОСОБА_18 відповідних тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання із іспитовим строком на 1 рік., з покладанням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду, роз`яснивши їй право звернутись зі своїми вимогами в порядку цивільного судочинства.
Вважає, що призначене покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та не враховує всіх пом`якшуючих вину обставин, зокрема, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину. Звертає увагу, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я міг не пам`ятати всіх обставин ДТП після отриманої ним травми, однак дана обставина не може впливати на відсутність у нього пом`якшуючої покарання обставини - визнання вини та щире каяття. Зазначає, що цивільним позивачем не було залучено в якості співвідповідача страхову компанію ПРАТ «Страхова група ТАС», оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля Ауді 89 на момент ДТП була застрахована в даній страховій компанії. Розмір моральної шкоди, яка може бути відшкодована потерпілій стороні складає 38 400 грн., а загалом сума страхового відшкодування може становити 156 632 грн. 99 коп. крім того, відшкодування шкоди, пов`язаної з евакуацією транспортного засобу потерпілого в сумі 3032 грн. 99 коп. так само підлягає стягненню із страхової компанії;
- потерпіла ОСОБА_10 просила скасувати вирок суду в частині неповного задоволення її позовних вимог, та ухвалити новий вирок, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не врахував особи обвинуваченого, який до події 03.12.2017 вже здійснював проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вважає, що суд призначив розмір моральної шкоди, який є явно несправедливим, оскільки вона зазнала глибоких душевних страждань через втрату чоловіка, батька двох малолітніх дітей, уклад життя повністю змінився, порушено життєві зв`язки, після отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень впродовж тривалого часу відчувала фізичний біль. Звертає увагу, що чоловік був єдиним годувальником у сім`ї, а тому після його смерті родина опинилась у скрутному матеріальному становищі;
- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 просив вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Апеляційну скаргу мотивував тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд не в повній мірі врахував ступінь небезпечності вчиненого засудженим злочину, який є тяжким, та внаслідок якого померла людина, що є непоправним наслідком.

Заслухавши суддю доповідача, думки прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та потерпілої, заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника; думки потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги потерпілої та прокурора, просили їх задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 : думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, наполягали на її задоволенні, а в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілої просили відмовити; думку представника третьої особи за цивільним позовом ОСОБА_13 , який у вирішенні апеляційних скарг поклався на розсуд суду; ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено при обставинах, наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які повністю досліджені та оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані вірно.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника з приводу неврахування судом такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, оскільки обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції винуватим себе визнав частково, повідомив, що нічого не пам`ятає про ДТП, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_10 .
Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали провадження не містять медичних документів, які підтверджували б факт тимчасової втрати пам`яті обвинуваченим, а тому його слова з приводу жалю про вчинене та наслідки ДТП - викликають сумнів.
Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого злочину та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілій (його пропозиції на відшкодування шкоди, які відхилила потерпіла, не приймаються, оскільки обвинувачений міг у будь-який спосіб зробити реальні дії по відшкодуванню шкоди), виявляв готовність нести покарання. За наведених обставин суд першої інстанції вірно не врахував, як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття.
Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Підстав для застосування положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки вчинений ОСОБА_8 злочин хоча є необережним за суб`єктивною стороною, однак відноситься до категорії тяжких злочинів, а також колегія суддів враховує позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні реальної міри покарання, відсутність відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків, невідворотні наслідки від вчиненого злочину у вигляді смерті ОСОБА_17 , та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , в той час, як життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю.
Крім того, причиною ДТП стало порушення обвинуваченим ОСОБА_8 вимог ПДР, а саме: знаку 2.1. «Дати дорогу» та пунктів 2.3.б), 16.11, ненадання переваги в русі автомобілю, який рухався головною дорогою.
Вчиняючи відповідне порушення ПДР України ОСОБА_8 повинен був передбачати та усвідомлювати небезпеку, яку він створював для всіх учасників дорожнього руху.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням немає, і його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Тому призначене ОСОБА_8 мінімальне основне покарання, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, відповідає принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення винуватого й попередження вчинення нових злочинів. Порушень статей 50, 65 КК України судом не допущено.

Доводи апеляційної скарги прокурора, які фактично зводяться до призначення більш суворого покарання не заслуговують на увагу, оскільки судом при обранні міри покарання у виді позбавлення волі було враховано тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, інших підстав для погіршення становища обвинуваченого під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та прокурором не наведено.

Тому, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, виходячи з принципів законності справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в частині м`якості чи суворості призначеного ОСОБА_8 покарання.

Доводи захисника ОСОБА_11 про незалучення в якості співвідповідача страхової компанії ПРАТ «Страхова група ТАС», оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля Ауді 89 , д.н.з НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована згідно полісу АК № 9238203 від 22.08.2017, є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 128 КПК України визначено, що потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, вказані вимоги закону передбачають можливість залучення співвідповідача у справі лише за клопотанням позивача.

З матеріалів провадження вбачається, що представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 в інтересах потерпілої в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов (т.1 а.м. 16-20,65-82), в якому вказано, як третю особу, ПАТ «Страхова група «ТАС», а в прохальній частині позову зазначено вимогу про стягнення спричиненої шкоди потерпілій ОСОБА_10 з обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто самостійних вимог до ПАТ «Страхова група «ТАС» потерпіла ОСОБА_10 не пред`являла та не заявляла клопотання про залучення страхової ПАТ «Страхова група «ТАС» як співвідповідача.

Колегія суддів вважає, що доводи потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь 1400000 грн. та на користь її дітей по 500000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, решта доводів потерпілої ОСОБА_10 про збільшення сум стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь та користь її дітей до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ст. 129 КПК України та п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами) в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також, у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За клопотанням представника потерпілої ОСОБА_10 захисника ОСОБА_9 проведено повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, в межах заявлених представником потерпілої.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на її користь та користь двох її дітей: шкоду завдану смертю годувальника, щомісячно по 4476 грн. та до досягнення повноліття дітьми, витрати на поховання в сумі 81511,71 грн., шкоду завдану консервуванням автомобіля та послуги евакуатора в сумі 3032,99 грн., придбання палива 499,76 грн.; витрат на лікування ОСОБА_10 141,69 грн.; моральну шкоду на користь потерпілої 1400000 грн. та її двох дітей по 500000 грн.; процесуальні витрати 12000 грн. (т. 1 а.м. 65-82)

Зазначений цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 судом першої інстанції задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 , як дружини померлого, шкоду, завдану смертю потерпілого - 726 грн., шкоду на утримання двох синів по 363 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2018 і закінчуючи досягненням дітьми вісімнадцятирічного віку, витрати на поховання - 19211,58 грн., матеріальні збитки - 3532,78 грн.. Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь та користь її дітей матеріальних збитків у визначених судом першої інстанції межах є законним, вмотивованим та обґрунтованим, та підстав для зміни вироку в цій частині та збільшення їх розміру апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим вироком суду першої інстанції на користь потерпілої ОСОБА_10 та її дітей з обвинуваченого ОСОБА_8 було стягнуто моральні збитки на загальну суму 150000 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 та її малолітніх дітей суд першої інстанції виходив з того, що потерпілою заявлено про стягнення моральної шкоди на загальну суму 2400000 грн., при цьому вказану суму суд першої інстанції вважав явно завищеною, виходячи з міркувань розумності, справедливості, та на користь потерпілої ОСОБА_10 ухвалено стягнути 70000 грн. моральної шкоди, а на користь її дітей по 40000 грн.. З даним висновком суду колегія суддів не погоджується.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій та її дітям, суд першої інстанції недостатньо врахував характер та тривалість заподіяних їм моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справледливості. Задовольняючи частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував глибину душевних страждань внаслідок безповоротної втрати чоловіка - потерпілою ОСОБА_10 та рідного батька малолітніми дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_16 ..

Тому, на переконання колегії суддів з урахуванням моральних страждань потерпілої ОСОБА_10 та її дітей, які внаслідок вчиненого кримінального правопорушення втратили чоловіка та батька, що вкрай негативно вплинуло на їх життя, оскільки їх звичний життєвий устрій зазнав значних змін, суд першої інстанції визначив завдану їм моральну шкоду в недостатньому розмірі. Тому, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України колегія суддів вважає, що слід змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 та її дітям з 150000 грн. до 600000 грн. - по 200 000 гривень кожному, що не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди.
Збільшити розмір стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 та її дітей з 150000 грн. до 600000 грн. (по 200000 грн. на кожного).
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді