ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/827/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05.06.2019 року приблизно о 12 год. 30 хв., маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинено повторно, перебуваючи біля будинку №145 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, зателефонував на номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) та під час спілкування з чоловіком, який не представився замовив наркотичний засіб «Метадон» на суму 350 грн.

Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне придбання, зберігання вказаного наркотичного засобу, пройшов до торгового центру «Україна», який розташований за адресою буд.147 по пр.Соборний в Запоріжжя. Перебуваючи в приміщенні торгівельного центру «Україна», передзвонив на невстановлений номер мобільного телефону, де в ході спілкування з невідомим чоловіком, перерахував грошові кошти у сумі 350 грн., використавши при цьому термінал самообслуговування «Еаsy Рау», на невстановлений номер банківського рахунку, який йому повідомив невідомий чоловік. Після чого, ОСОБА_8 в усній формі отримав інформацію про те, що придбаний ним наркотичний засіб знаходиться під піддашком буд.145 по пр.Соборний в м.Запоріжжя.

Далі ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу, направився до будинку №145 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, де для нього було сховано наркотичний засіб. Прибувши на місце, приблизно о 12 год. 45 хв., знаходячись біля буд.145 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, знайшов під піддашком один ЗІП-пакет з речовиною білого кольору, яка є наркотичним засобом «Метадон», маса якого склала 0,1740 грам в перерахунку на основу, який взяв лівою рукою та поклав його до своєї чоловічої сумки, яка на той час була при ньому, тим самим незаконно придбав вказаний наркотичний засіб.

Після чого ОСОБА_8 , незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб «Метадон», направився до зупинки громадського транспорту «ТЦ Україна» від буд.145 по пр.Соборний в м.Запоріжжя, відійшовши неподалік від будинку був зупинений співробітниками поліції, де в ході проведення огляду місця події 05 червня 2019 року в період часу з 13 год. 20 хв. до 13 год. 37 хв. було виявлено та вилучено з чоловічої сумки, яка була при ньому, один ЗІП- пакет з речовиною білого кольору, в якому знаходився наркотичний засіб «Метадон» загальною масою 0,1740 грам.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК, як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити, на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду обвинувачений сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього обраним запобіжним заходом, пожалкував про скоєний ним злочин, який не є тяжким. Крім того, обвинувачений має офіційне місце роботи, житло, проживає разом з сестрою та її дитиною, тобто має стійкі соціальні зв`язки. Натомість суд у вироку не мотивував, чому виправлення обвинуваченого неможливе без його ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник вимагала на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі обставини та дані про особу обвинуваченого дають можливість застосування до нього положень ст.75 КК.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення злочину в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який працює, проте перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», раніше 8 разів притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте знову вчинив новий злочин.

З огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого, яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, а також враховуючи наявність обтяжуючої покарання обставини, висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому мінімально можливе покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.309 КК. Проте такі обставини не є достатніми для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Отже, правових підстав для застосування ст.75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, як того вимагала сторона захисту, колегія суддів не вбачає. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, правових підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4