Єдиний унікальний номер 234/6597/19
Номер провадження 11-сс/804/806/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: Круподері Д.О.,

суддів: Залізняк Р.М., Шигірта Ф.С.,

за участю

секретаря: Ільяшенка С.О.,

прокурора: Самедова Е.Х.,

захисника: Дорошенка С.М.,

підозрюваного: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника Дорошенка С.М. на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0002013 від 03.07.2016 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 426-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

26.11.2019 року слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Боровенко О.І., звернувся до слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого та застосував до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 січня 2020 року, одночасно визначено розмір застави у виді 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 401400 грн.

Слідчий суддя мотивував своє рішення обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_1 злочину, та тим, що наведений перелік ризиків, що передбачений ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на достовірність показань свідків у кримінальному провадженні, приховувати докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчим суддею також враховано, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років, не має на утриманні дружини та дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, не працює, має можливість впливати на свідків.

Із зазначеним рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого та обрати стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На обґрунтування пропуску строку вказує, що про зміст оскаржуваної ухвали дізнався лише 29.11.2019 року після її оприлюднення в ЄРДР, також зазначив, що уклав договір про надання правової допомоги 29.11.2019 року.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. З тексту ухвали вбачається, що слідчий суддя повністю скопіював зміст клопотання, тим самим фактично зайняла позицію сторони обвинувачення.

Стверджує, що прокурором не доведено обґрунтованості підозри, так залишилось поза увагою, що на обґрунтування підозри слідчим надано документи, складені ним лише через три роки від дня настання смерті потерпілого, також не досліджено даних про особу прокурора, яким внесено відомості в ЄРДР за ч. 4 ст. 426-1 КК України. Також слідчий суддя не прийняв до уваги, що в матеріалах справи відсутні додатки до офіційних матеріалів. Тим паче матеріалами службового розслідування встановлена інша причина смерті потерпілого, результати зазначеного висновку не оскаржені, тому слідчий безпідставно намагається викласти інші обставини смерті потерпілого.

Крім того прокурором не доведено наявність ризиків на що слідчий суддя проігнорував, проте при обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою не взяв до уваги, об`єктивні фактори, до яких відносяться характеризуючи дані та наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків. Слідчим суддею взагалі не розглядалось можливість застосування альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Обраний вид запобіжного заходу обмежує права громадянина ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, в зв`язку з його пропуском з поважних причин, наведених в клопотанні.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, 03.07.2016 року кримінальне правопорушення внесене до ЄРДР за №0002013 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за фактом спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , 07.09.2017 року внесено відомості за ч. 4 ст. 426-1 КК України та 03.07.2019 року за ч. 3 ст. 426 КК України за фактом вчинення злочину ОСОБА_1

26.11.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121, ч. 4 ст. 426-1 КК України.

Відповідно до пред`явленої підозри молодший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою та проходячи військову службу на посаді командира 3-го механізованого взводу 2-ї механізованої роти механізованого батальйону військової частини польова пошта В3675 (А3283), тимчасово виконуючи обов`язки командира 3-ї механізованої роти механізованого батальйону вказаної військової частини, всупереч вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 28, 29, 31, 32, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02 липня 2016 року, близько о 17 год. 40 хв., перебуваючи у приміщенні металевого ангару за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Покровське, вул. Гагаріна, 32 А, де на той час тимчасово дислокувалась військова частина польова пошта В3675 (А3283), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з мотивів невдоволення систематичним порушенням військової дисципліни у вигляді вживання спиртних напоїв підлеглим йому військовослужбовцем, механіком-водієм 1-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти механізованого батальйону солдатом ОСОБА_2 , та недопущення у подальшому випадків вживання алкогольних напоїв іншими військовослужбовцями під час несення служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повністю розуміючи можливі наслідки своїх дій, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_2 , і тим самим продемонструвати перевагу над солдатом ОСОБА_2 та підняти власний авторитет перед особовим складом підрозділу, стоячи перед солдатом ОСОБА_2 , який не чинив опору, на відстані витягнутої руки, діючи з непрямим невизначеним умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, застосував насильство щодо підлеглого військовослужбовця, механіка-водія 1-го механізованого взводу 3-ї механізованої роти механізованого батальйону солдата ОСОБА_2 , що виразилось в нанесенні солдату ОСОБА_2 кулаком лівої руки, одягненої в боксерську рукавицю, удару в праву лобну частину голови ОСОБА_2 , та одразу ж, у нанесенні кулаком правої руки, одягненої в боксерську рукавицю, удару в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_2 , від якого останній упав з висоти власного зросту, в результаті приданого тілу прискорення та вдарився потиличною областю голови об асфальтобетонне покриття, тим самим ОСОБА_1 умисно завдаючи без будь-якого попередження не менше двох ударів у голову потерпілому ОСОБА_2 , який цього не очікував, і не спроможний був захищатися, не розрахував силу ударів і не передбачав такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого та удар головою об тверду поверхню (асфальт), і хоча не бажав, але свідомо припускав настання таких наслідків, при цьому тяжкість наслідків від падіння у ОСОБА_1 не було конкретизовано, тобто ОСОБА_1 діяв з невизначеним непрямим умислом на заподіяння потерпілому ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень, в повній мірі усвідомлюючи можливі наслідки від їх спричинення, внаслідок чого і спричинив останньому, ОСОБА_2 , тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що 07 липня 2016 року спричинило тяжкі наслідки у виді смерті ОСОБА_2 , яку о 23 год. 10 хв. 07 липня 2016 року констатовано як біологічну смерть у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (військова частина А3306), розташованого за адресою: м. Харків, вул. Культури, 5.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italyof 11 January 2001, §45).

Колегією суддів перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 426-1 КК України. При цьому встановлено, що клопотання слідчого містить посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, копії яких долучені до судового провадження та досліджені колегією суддів. Зазначені матеріали підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею в повній мірі враховано суттєві обставини, як вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Також обґрунтованість наведених в клопотанні ризиків підтверджується, поведінкою підозрюваного ОСОБА_1 , який після вчинені кримінального правопорушення, тривалий час, не повідомляв відповідні органи та своє безпосереднє керівництво, більш того змусив інших військовослужбовців надати пояснення, що ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження в результаті нещасного випадку, зазначене свідчить про можливість знищити, сховати або спотворити сліди злочину, крім того може продовжити впливати на свідків та потерпілого.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується схильністю ОСОБА_1 до спричинення тілесних ушкоджень іншим особам, зокрема іншим військовослужбовцям, крім того останній володіє навичками контактних бойових видів спорту, та тілесні ушкодження ОСОБА_2 , підозрюваний наносив рукою одягненою в боксерську рукавицю.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані висновки ЄСПЛ з урахуванням зазначених вище обставин кримінального провадження та особи ОСОБА_1 , який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має постійного місця проживання на території Донецької області, ніде офіційно не працює, не має постійного місця проживання, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судимий, об`єктивно свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не забезпечать запобігання встановленого ризику, а також є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою, беручи до уваги його вікові та психологічні особливості, а також рід занять та захоплень.

Твердження сторони захисту, що слідчий суддя зайняла позицію сторони обвинувачення, оскільки текст ухвали з точністю відповідає тексту клопотання, не заслуговують на увагу, оскільки схожість тексту полягає лише в викладені обставин вчинення злочину та обґрунтування клопотання слідчого, разом з цим висновки суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою викладені окремо.

Щодо надання документів складених через три роки від настання смерті ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що процесуальні дії почали проводити з моменту встановлення, що смерть останнього настала не від нещасного випадку, а від умисних дій особи, з того часу проводились відповідні слідчі дії, та з моменту встановлення підозрюваної особи, що підтверджується відомостями внесеними в ЄРДР від 07.09.2017 року та від 03.07.2019 року (а.п. 10 том 2).

Інші доводи захисника щодо належності органу обвинувачення та встановлення причини смерті ОСОБА_2 не впливають на вирішення питання про обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу та будуть вирішуватись судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_1 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що застосування більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому обраний запобіжний захід є обґрунтованим, що враховано слідчим суддею.

При визначенні застави підозрюваному ОСОБА_1 слідчий суддя врахував тяжкість злочину, майновий стан підозрюваного, дані про його особу, вищенаведені ризики, та обґрунтовано визначив підозрюваному заставу, що належним чином забезпечить виконання ним покладених на нього обов`язків у випадку її внесення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 та визначений розмір застави відповідає охороні прав і інтересів як суспільства та є достатнім для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків.

Отже, вагомих підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 177,183,376,404,407,419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника Дорошенка С.М. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді