Номер провадження: 11-кп/813/164/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 14.11.2019 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні

№ 0003517, внесеному до ЄРДР 14.10.2018 року,

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за якою йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення 14 жовтня 2018 року включно по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно з оскарженим вироком суду першої інстанції, 13 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_7 , знаходячись у дворі приватного домоволодіння № 20 по вул. 5-й Заводській в м. Одесі, під час конфлікту із ОСОБА_9 , який розпочався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів кулаком лівої руки з права та з ліва в область грудної клітини, та не менше одинадцяти ударів кулаком лівої руки в область обличчя та голови. Вказаними діями, ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 небезпечні для життя тілесні ушкодження у вигляді травми голови, а саме: одинадцять забійних ран голови, множинних синців та саден голови, крововиливу та розриву слизової оболонки нижньої губи, уламкового перелому кісток носа, вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах потиличної ділянки голови;

- закритої травми грудної клітини, а саме: множинних синців правої бічної поверхні грудної клітини, вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах задньої поверхні грудної клітини, переломів правих ребер: 1,2,3,4,5,6,7,8 ребер - поміж передньою і середньою пахвовими лініями, 9,10 ребер - по лопатковій лінії, а також по задній пахвовій лінії; переломів лівих ребер: 1,2,3,4,5 ребер - поміж передньою і середньою пахвовими лініями, 6,7,8,9,10,11,12 ребер - поміж лопатковою та навколо хребцевою лініями з крововиливами і розривами пристінкової плеври, та крововиливами в праву та ліву плевральні порожнини.

Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 залишив ОСОБА_9 на місці вчинення злочину, де останній через деякий час помер, внаслідок отриманих травм.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважають вирок необґрунтованим з таких підстав:

- судом не були взяті до уваги відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, так і при судовому розгляді визнав вину у вчиненому злочині в повному обсязі, підтвердив обставини вчинення злочину та активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування;

- судом не враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав на протязі 20 років, характеризується позитивно, що обвинувачений має дружину ОСОБА_10 і доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до моменту затримання знаходились на його утриманні, і досі потребують його допомоги;

- ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Враховуючи вищенаведені обставини, обвинувачений та захисник вважають, що покарання призначене судом першої інстанції не відповідає особі обвинуваченого, у зв`язку з чим, просять вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, та звільнити його від покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги, та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно фактичних обставин вчинення злочину, і в апеляційних скаргах не оспорюються ці обставини а також доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, а оскаржений вирок є законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Положеннями ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначив вид та міру покарання на підставі ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, керуючись положеннями п. 1) ч. 1 ст. 66 КК України, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання. а саме: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд врахував відомості про особу обвинуваченого, в тому числі і зазначені в апеляційній скарзі.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що загиблий ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто є особою похилого віку.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, на підставі п. 6) ч. 1 ст. 67 КК України, обґрунтовано врахував в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховані судом першої інстанції пом`якшуючі обставини, в тому числі зазначені в апеляційних скаргах, а також обтяжуюча обставина вчинення злочину щодо особи похилого віку, послугували підставою для призначення обвинуваченому найменш суворого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 нижчого від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цьог цього Кодексу.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що злочин, вчинений ОСОБА_7 , є тяжким злочином, відповідно до положень ст.12 КК України.

Також апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочину, а саме - значну кількість тілесних ушкоджень, спричинених загиблому переломи майже всіх ребер (переломів правих ребер: 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 та лівих ребер: 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12 ребер), які свідчать про нанесення великої кількості ударів загиблому, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину зокрема ті обставини, що ОСОБА_7 не викликав постраждалому швидку медичну допомогу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційних скаргах пом`якшуючі покарання обставини не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що свідчить про відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої ч.2 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням, апеляційний суд вважає необгрунтованими з таких підстав.

Положеннями ст. 75 КК України встановлено випадки для застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме:
- якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи ті обставини, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обвинуваченому призначено мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а також відсутність підстав для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, на підставі ст.69 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України,

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 14.11.2019 року, яким

ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0003517, внесеному до ЄРДР 14.10.2018 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4