ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/66/20 Справа № 196/251/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000222, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання начальника Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000222.
Накладено арешт на документи, які тимчасово вилучені в результаті проведення обшуку 12.12.2019 року в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію довідки № 27640 від 06.10.2017р. на 1 арк.; кольорову копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК протокол № 3001 від 11.07.2016р. на 1 арк.; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2831/503 на 1 арк.; 2 оригінали довідки про обставини травми № 4210 від 12.08.2016р. на 2 арк.; оригінал свідоцтва про хворобу № 1612 на 1 арк.; копію довідки № 952 військово-лікарської комісії від 17.03.2015р. на 1 арк.; копію виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.07.2016р. на 1 арк.; копію виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 3638 на 1 арк.; копію довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 26.02.2015р. № 33 на 1 арк.; копію виписного епікризу № 4643 на 1 арк.; копію довідки № 1853 від 20.10.2014р. на 1 арк.; копію витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 29 від 07.06.2014р. на 1 арк., копію витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №7 від 15.05.2014р. на 1 арк., які поміщено в спецпакет №7137752, належні ОСОБА_8 , та які знаходяться в камері зберігання речових доказів Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, шляхом заборони розпорядження та користування.
Рішення суду обґрунтовано тим, що документи, вилучені в результаті обшуку, є речовими доказами по кримінальному провадженню №0000222, а тому з метою встановлення обставин вчинення злочину в ході досудового розслідування кримінального провадження і виникла необхідність арешту вищевказаного майна, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження зумовить труднощі виконання слідчих дій, чи перешкоджатиме встановленню істини по кримінальному провадженню внаслідок того, що вилучене майно може бути приховано чи пошкоджене.
Вирішуючи клопотання про арешт, слідчим суддею враховано правові підстави для арешту майна, достатність доказів, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для інших осіб, у володінні яких знаходяться дані речі, розумність та співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження.
В апеляційній скарзі:
- адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника Царичанського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000222.
Вважає, що слідчий суддя не врахував, що вилучені 12.12.2019 року за місцем помешкання ОСОБА_8 документи мають характер офіційних, які могли бути отримані слідчим, прокурором з часу внесення відомостей до ЄРДР 01.06.2017 року або надалі можуть бути отримані у спосіб, визначений ч. 1 ст. 170 КПК України - шляхом витребування необхідної інформації у відповідних офіційних органах та організаціях.
На його думку, жодних труднощів для виконання слідчих дій чи перешкод встановленню істини - відсутність цих документів у прокурора та слідчого не становить з 01.06.2017 року, як не становить їх і зараз.
Вважає, що слідчий суддя не врахував, що вилучені документи не можуть бути знищені ОСОБА_8 , оскільки мають надаватися ним в оригіналах до офіційних органів та установ - при проходженні чергового переогляду на МСЕК, до військкоматів, органів соціального захисту населення, комунальних закладів та організацій - при оформленні пільг.
На його думку, слідчий суддя не взяв до уваги, що не є співрозмірним обмеженням права ОСОБА_8 - із завданням даного кримінального провадження, оскільки через накладення арешту (заборону користування документами) фактично унеможливлено реалізацію ОСОБА_8 своїх громадянських прав та законних інтересів особи з інвалідністю З групи внаслідок війни. Вважає, що у даному випадку мета накладення арешту не відповідає визначеному в ч.1ст.170КПК України завданню арешту майна, яким є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Вважає, що слідчий суддя не взяв до уваги доводи власника документів - ОСОБА_8 , що вказані документи були вилучені у його помешканні 12.12.2019 року незаконно, оскількии не були зазначені в ухвалі від 21.11.2019 року слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області, яка містила дозвіл на обшук з метою відшукання та вилучення лише одного документу - оригіналу довідки від 29.09.2014 року № 2611 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_8 в зоні проведення АТО, тобто документу, який не був віднайдений. На його думку, вказані документи було вилучено в порушення змісту вищевказаної ухвали слідчого судді, положень ст. 8 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення у справах «Ернест та інші проти Бельгії», «Смирнов проти Росії»).
Зазначає, що крім того, слідчий суддя необґрунтовано не взяв до уваги, що ОСОБА_8 не було вручено підозру по даному кримінальному провадженню і він має процесуальний статус свідка.
Заслухавши суддю-доповідача, думку апелянта, який підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити, а ухвалу слідчого судді - скасувати, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000222 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Як зазначено в клопотанні слідчого колишній військовослужбовець НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони в/ч пп НОМЕР_1 АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, надав до ІНФОРМАЦІЯ_2 підроблену довідку про те, що 24.08.2014 року потрапив під мінометний обстріл, внаслідок чого отримав травму в населеному пункті Старобешево Донецької області. Після чого в квітні 2017 року незаконно отримав одноразову грошову допомогу від держави у розмірі 217500 грн., чим завдав державі шкоду у великому розмірі.
Зазначено, що документи, вилучені 12.12.2019 року старшим слідчим СВ Царичанського ВП ГУНП в Дніпропетровській області в ході обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 року, є доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки чітко вказують на лікування ОСОБА_8 до часу отримання травми та після отримання травми в різних лікувальних закладах, а також підтверджують факт перебування його на військовій службі. Крім того, зазначені документи були вилучені слідчим за результатами проведеного обшуку з метою доказування вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Вони, як зазначено в клопотанні є як засоби та знаряддя вчинення злочину та необхідні для проведення судово-медичної, економічної експертиз, а тому на них необхідно накласти арешт.
12.12.2019 року слідчим ОСОБА_9 визнано речовими доказами документи, вилучені в ході обшуку в домоволодінні, де проживає ОСОБА_8 , та передано речові докази до камери зберігання речових доказів Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно квитанції № 154074.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, на думку колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого про арешт вказаного майна з огляду на те, що вказане майно може мати ознаки вчиненого злочину, оскільки існує реальна загроза його зникнення або пошкодження, а також з метою забезпечення проведення відповідної експертизи у даному кримінальному провадженні.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що арешт на вищезазначене майно був накладений з належним дотриманням вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Колегія суддів приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті. Тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На думку колегії суддів, арешт вказаного майна є співрозмірний з потребами кримінального провадження та необхідний з метою забезпечення кримінального провадження та використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
В апеляційному суді прокурор ОСОБА_6 пояснив, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_8 оригінали документів, мають безпосереднє та важливе значення для даного кримінального провадження, оскільки оригінали відповідних довідок свідчать, на його думку, про використання особою підроблених документів. Свою позицію прокурор обґрунтував даними поясненнями відповідних свідків про те, що вилучені окремі документи, на підставі яких ОСОБА_8 в послідуючому отримав грошову винагороду, ними не складались. Прокурор категорично заперечував проти доводів ОСОБА_7 , та вважав їх безпідставними.
Що стосується доводів адвоката, що слідчим у порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України не надано документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи наявності правової підстави для арешту майна, то вказане твердження колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, адже слідчий надав суду необхідні документи в підтвердження обґрунтованості клопотання, вказане майно має безпосереднє відношення до даного провадження, та обґрунтовано визнано речовим доказом.
Що стосується доводів адвоката, що вилучені документи мають характер офіційних, які могли бути офіційно, у інший спосіб отримані слідчим, прокурором у відповідних офіційних органах та організаціях, то колегія суддів з цього приводу зазначає, що саме вказані оригінали документів були належним чином вилучено, на них обґрунтовано накладений арешт, оскільки вказане майно об`єктивно може мати ознаки вчинення злочину, існує реальна загроза його зникнення або пошкодження, а також з метою забезпечення проведення відповідних експертиз оригіналів вилучених документів у даному кримінальному провадженні та встановлення істини по справі.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 залишились копії відповідних документів.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали про арешт майна, апелянту не було оголошено підозру та не було надано належного статусу в кримінальному провадженні, не підлягають задоволенню, оскільки на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, надавати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про арешт майна.
Відносно доводу апелянта про те, що відомості про злочин було внесено до ЄРДР 01.06.2017 року, а обшук проведено через півтора року 12.12.2019 року, колегія суддів зазначає, що даний факт має місце, але за поясненнями прокурора в апеляційному суді з цього приводу були вжиті відповідні заходи, встановлено, що попередній слідчий неефективно проводив розслідування, та після цього було оперативно проведено процесуальні дії.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, суперечать наявним даним в матеріалах справи, зводяться до оцінки доказів, що є, як зазначено вище, послідуючим завданням кримінального провадження.
Судове рішення ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Отже ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000222, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: