Справа № 933/985/19 р.
Номер провадження № 1-кп/933/7/20 р.
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка кримінальне провадження №0000208 від 10 жовтня 2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що народився в смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області , освіта середня , не працюючого , не одруженого, засудженого:
- 07 травня 2009 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
-15 вересня 2010 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч.1 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.296,70,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі , звільненого 10 грудня 2012 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 16 днів ;
- 06 жовтня 2014 року Олександрівським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі , звільненого 10 лютого 2017 року умовно-достроково на 1 рік 10 днів ;
зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, ОСОБА_4 26 вересня 2019 року, перебував за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 разом із своїм знайомим ОСОБА_5 . Під час спілкування ОСОБА_4 вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_5 з належної останньому картки «ПриватБанк». Діючи умисно, повторно, реалізуючи виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів , використовуючи телефон потерпілого без його відома , близько 18 години зайшов в особистий кабінет «Приват 24» ОСОБА_5 та здійснив дві транзакції, перерахувавши грошові кошти з картки ОСОБА_5 на свою картку на загальну суму 8015,08 грн.,за що було знято комісію з картки ОСОБА_5 в розмірі 320,6 грн.
Наступного дня, 27 вересня 2019 року , ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , побачив мобільний телефон ОСОБА_5 , який був випадково залишений останнім, та вирішив повторно вчинити крадіжку грошей з картки потерпілого. ОСОБА_4 ,

діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно від сторонніх осіб, тим же способом зайшов в особистий кабінет «Приват 24» у телефоні ОСОБА_5 та о 17 год . 44 хв. здійснив транзакцію грошових коштів , перерахувавши з картки ОСОБА_5 на свою картку грошові кошти в сумі 4522,61 грн., за що було знято комісію з картки ОСОБА_5 в розмірі 180,9 грн.
Викраденими з картки грошима, на загальну суму 13039,19 грн., ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Під час судового розгляду, 11лютого 2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні №0000208 від 10 жовтня 2019 року, в порядку, передбаченому КПК України, укладено угоду про примирення.
За угодою , обвинувачений та потерпілий дійшли згоди про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, та узгодили покарання у виді арешту, строком на 3 місяці .
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України ,які були роз`яснені обвинуваченому і потерпілому .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що ОСОБА_5 у місцевому відділенні «ПриватБанку» зі своєї картки зняв кошти в сумі 1600 грн. , які передав в борг обвинуваченому . Після цього вони разом прийшли до ОСОБА_4 додому, де продовжили спілкування. Побачивши , що мобільний телефон потерпілого залишений останнім без уваги, ОСОБА_4 вирішив скористатися ним для зняття коштів з картки потерпілого. З цією метою він зайшов у «Приват 24», де в особистому кабінеті набрав випадковий пароль , після чого отримав на телефон повідомлення банку з паролем доступу до особистого кабінету . Скориставшись отриманим паролем , обвинувачений безперешкодно здійснив два перерахування коштів на свою картку на загальну суму 8000 грн.
Наступного дня ОСОБА_4 , перебуваючи у себе вдома побачив мобільний телефон потерпілого , який ОСОБА_5 забув у нього вдома та вирішив знову перерахувати гроші з картки потерпілого. Тим же шляхом, через особистий кабінет «Приват 24» обвинувачений перевів 4500 грн. на свою картку. В подальшому ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 телефон , не повідомивши про зняття коштів з його картки. До цього часу завдана шкода не відшкодована внаслідок матеріальних ускладнень, тому обвинувачений не заперечує проти задоволення цивільного позову.
В судовому засіданні обвинувачений висловив каяття з приводу вчиненого, просив затвердити угоду, укладену між ним та потерпілим,запевнив, що він повністю розуміє свої права у кримінальному провадженні та розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, його бажання щодо укладення угоди є обміркованим та добровільним.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що на прохання обвинуваченого у місцевому відділенні «ПриватБанку» зняв 1600 грн., які передав у борг. Цього ж дня він знаходився вдома у обвинуваченого , а наступного дня виявив, що залишив у ОСОБА_4 свій мобільний телефон. Телефон йому було повернуто, а пізніше виявилось, що ОСОБА_4 без його дозволу зняв з картки гроші. Завдана шкода не відшкодована, тому потерпілий просить задовольнити цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого суми завданого матеріального збитку 13039, 19 грн.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.
Розглядаючи, в порядку ч. 5 ст. 469 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з такого.

Потерпілий та обвинувачений заявили клопотання про затвердження угоди про примирення .
Прокурор не заперечував проти затвердження укладеної угоди, вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги діючого законодавства.
Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із запропонованим покаранням у виді трьох місяців арешту.
В судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд переконався, що укладення угоди обвинуваченим є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Потерпілий також погодився із узгодженою для обвинуваченого мірою покарання .
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши угоду про примирення укладену між обвинуваченим та потерпілим, приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим .
Як визначено ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.
Також, суд враховує наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого досудовим розслідуванням - не встановлено.
Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення, бо сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про примирення зобов`язання можливі для виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов
до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, згідно з яким просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 13039,19 грн., оскільки кошти йому не повернуто .
Розглянувши вказаний цивільний позов та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з такого.
Як встановлено судом, внаслідок злочинних дій обвинуваченого, а саме : заволодінням коштами з картки «ПриватБанку» потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду в сумі 13039,19 грн., що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування майнової шкоди, суд враховує факт заподіяння майнової шкоди і встановлену вину обвинуваченого .
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, ч. 1 ст.1166 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 11 лютого 2020 року угоду про примирення у кримінальному провадженні за № 0000208 від 10 жовтня 2019 року між потерпілим - ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, у виді 3 ( трьох) місяців арешту.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити повністю. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 13039(тринадцять тисяч тридцять дев`ять ) гривень 19 копійок, заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди .
Виконання вироку з часу набрання ним законної сили покласти на Олександрівський ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Суддя ОСОБА_1