Справа № 440/505/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/40/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське, Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850,00 грн., що становить п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Буського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року, призначено покарання у виді трьох місяців п`ятнадцяти днів арешту.
За ч.1 ст. 125 КК України засуджено до 160 годин громадських робіт; за ст. 126-1 КК України, засуджено до 4 місяців арешту; за ч.2 ст. 185 КК України, засуджено до 5 місяців арешту.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 5 місяців арешту.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 місяців арешту.
Термін відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 10 жовтня 2019 року, тобто з часу взяття під варту, згідно ухвали слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2019 року.
Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.
Згідно вироку суду, 08 березня 2019 року, близько 11.00 год., ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні житлового будинку належного ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, під час раптового виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , умисно наніс останній декілька ударів правою рукою в ділянку обличчя та один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки зліва, внаслідок чого заподіяв потерпілій, згідно із висновком судово-медичної експертизи, один синець в ділянці підборіддя справа та один синець в ділянці грудної клітки зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

04 жовтня 2019 року, близько 23.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в будинку по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, під час раптового виниклого конфлікту із дружиною ОСОБА_9 , умисно наніс їй декілька ударів кулаками по її руках, копав ногами по ногах, внаслідок чого, заподіяв потерпілій один синець в ділянці правого плечового суглобу, два синці в ділянці лівого плеча, три синці в ділянці лівого передпліччя, один синець в ділянці правого плеча, три синці в ділянці правого передпліччя, два синці в ділянці правого стегна та один синець в ділянці лівого стегна, спричинивши останній тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, в період часу з 26 серпня 2019 року по 05 жовтня 2019 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння фізичного та психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство над дружиною ОСОБА_9 , що призвело до її фізичних та психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 26 серпня 2019 року близько 11.00 год. перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, поривався до бійки.

Крім цього, 06 вересня 2019 року біля 15.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_7 словесно ображав потерпілу нецензурними словами, поривався до бійки.

16 вересня 2019 року біля 21.12 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_7 словесно ображав потерпілу нецензурними словами, поривався до бійки.

Також, 20 вересня 2019 року о 17.38 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_7 словесно ображав потерпілу нецензурними словами, поривався до бійки.

20 вересня 2019 року о 21.12 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у тому, що ОСОБА_7 словесно ображав потерпілу нецензурними словами, поривався до бійки.

04 жовтня 2019 року близько 17.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії фізичного та психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, пориванні до бійки, намагався забрати з її рук мобільний телефон, внаслідок чого кинув потерпілу на підлогу у приміщенні кухні.

Також, 05 жовтня 2019 року близько 12.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вищевказаному місцю проживання, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, пориванні до бійки.

Крім цього, 05 жовтня 2019 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна та переконавшись в тому, що його ніхто не бачить, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та керуючись ними, таємно викрав велосипед іноземного виробництва марки «BIG MOUNTAIN» вартістю 7508,50 грн., що належить потерпілій ОСОБА_10 , спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, покликається на те, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
Зазначає, що кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті КК України, а тому не ґрунтується на законі відокремлення епізодів, що не мають самостійної кваліфікації, по датах вчинення на ті, які були вчинені до ухвалення попереднього вироку та після нього.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Буського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року за ст. 395 КК України до трьох місяців п`ятнадцяти днів арешту. Із вироку вбачається, що ОСОБА_7 вчинив 2 епізоди спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що об`єднані однією кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України.
Акцентує, що суд спочатку призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 125 КК України за епізодом спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій 08 березня 2019 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, потім визначив покарання за сукупністю цього злочину та злочину за вироком Буського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року, після чого знову призначив покарання за ч.1 ст. 125 КК України за епізодом спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій 04 жовтня 2019 року у виді громадських робіт.
Наголошує, що призначивши ОСОБА_7 двічі покарання за окремими епізодами, які не мали самостійної кваліфікації, відтак і самостійної санкції, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, що не підлягає застосуванню ч.4 ст. 70 КК України. У даному випадку, з врахуванням вищезазначених положень кримінального закону, суд першої інстанції повинен був визначити ОСОБА_7 окремо покарання за ч.1 ст. 125, ст. 126-1, ч.2 ст. 185 КК України, у подальшому за сукупністю цих злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України та остаточно за сукупністю вироків з урахуванням положень ст. 71 КК України.
Просить змінити вирок Буського районного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
Виключити посилання про засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України (епізод від 08 березня 2019 року) та призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 850 грн., а також призначення йому покарань на підставі ч.4 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 160 годин; за ст. 126-1 КК України до арешту строком на 4 місяці; за ч.2 ст. 185 КК України до арешту строком на 5 місяців.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді арешту строком на 5 місяців.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання частково невідбутої частини покарання за вироком Буського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився із такою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.
Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125, 126-1, ч.2 ст. 185 КК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
П.4 ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Разом з тим, в порушення вищезазначених вимог закону, суд першої інстанції двічі призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за окремими епізодами, які не мали самостійної кваліфікації, а відтак і самостійної санкції, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що вірно зазначено з цього приводу в апеляційній скарзі прокурора.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 26 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, виключити з резолютивної частини вироку суду покликання про засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України за епізодом від 08 березня 2019 року та призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, що становить 850 грн., а також про призначення покарань на підставі ч.4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт; за ст. 126-1 КК України до 4 місяців арешту; за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді 5 місяців арешту.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання частково невідбутої частини покарання за вироком Буського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2019 року, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді 6 місяців арешту.
В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4