Номер провадження: 11-кп/813/1571/20
Номер справи місцевого суду: 522/5855/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001065 від 05 березня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 та до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 липня 2020 року без визначення розміру застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки в м.Одесі, оскільки тут проживають його родичі, сам він орендує квартиру та працює на ринку «Сьомий кілометр».

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, що виключає можливість впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілого.

Крім того, ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної відповідальності та здійснював спроби відшкодувати потерпілому завдані матеріальні та моральні збитки.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції формально послався на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не зазначив, якими обставинами вони обґрунтовуються та якими доказами підтверджуються.

Більш того, тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_8 жодним чином не доводить існування ризику спроб переховування від суду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, у зв`язку з чим ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморському районному суді м.Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року, на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд по суті позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.187 КК України.

Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року до обвинуваченого ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що існують ризики, передбачені пунктами 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001065 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому існує ризик, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Разом з тим Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому апеляційний суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 є громадянином Республіки Азербайджан, а на території України у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він не має постійного місця проживання та офіційно не працевлаштований.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що на утриманні у ОСОБА_8 знаходяться його неповнолітні діти, оскільки обвинувачений разом з ними не проживає, а самі діти проживають на території іншої держави разом із своєю рідною матір`ю.
Викладені обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_8 відоме місце проживання потерпілого ОСОБА_9 . Характер та обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, з метою схилити його до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.
Більш того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний знаходячись у працездатному віці офіційно не працевлаштований та не має законних джерел доходу, а отже вважає обґрунтованим ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини проти власності.
На думку суду апеляційної інстанції, все вищевикладене в своїй сукупності свідчить про те, що до теперішнього часу не відпали та не зменшились ризики, передбачені пунктами 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 апеляційний суд визнає необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування саме такого запобіжного заходу.
Пунктом 1) ч.1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2020 року, якою було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 та до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24 липня 2020 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3