У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року про відмову в затвердженні угоди про примирення та повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002855, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року відмовлено в затвердженні угоди про примирення між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 від 28.09.2018 р.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002855, за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 186 КК України, повернуто прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження в іншому складі суду.
Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а тому, вона підлягає скасуванню.
Апелянт вказує на те, що при постановленні ухвали, в порушення вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, судом безпідставно зазначено, як одну із підстав відмови в затвердженні угоди про примирення та повернення обвинувального акту, показання обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно обставин скоєння злочину, при цьому, судом першої інстанції не досліджено всебічно, повно та неупереджено всіх обставин кримінального провадження, не оцінено докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також позбавлено прокурора можливості надати суду ці докази та довести вину обвинуваченого, в ході судового розгляду справи.
Зауважує, що висновки суду про можливі допущення порушення права обвинуваченого на захист є необґрунтованими, оскільки під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 призначено захисника, а в обвинувальному акті конкретно та повно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та надана правова кваліфікація вказаного злочину, які дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину.
При цьому, зауважує, що в ході судового розгляду прокурор має право змінити обсяг обвинувачення, згідно ч. 1 ст. 338 КПК України, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, може вийти за межі пред`явленого обвинувачення, якщо це покращує становище обвинуваченого.
Вважає, що суд першої інстанції удався до оцінки змісту фактичних обставин злочину, які прокурор вважав встановленими та змісту формулювання обвинувачення, чим вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, при отриманні обвинувального акта, обвинувачений та його захисник не заявляли про порушення прав обвинуваченого, а під час підготовчого судового засідання заперечували щодо його проведення за відсутності потерпілої.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002855, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, разом із угодою про примирення між підозрюваним та потерпілою, укладеною 28.09.2018 р.
Врахувавши, що показання, надані ОСОБА_6 у підготовчому засіданні, стосовно обставин події, не відповідають обставинам, встановленим слідчим на досудовому слідстві і викладеним в обвинувальному акті та в угоді про примирення, неявку потерпілої у підготовче засідання, що позбавило суд можливості перевірити добровільність укладення угоди про примирення кожною із сторін, а також сам факт їхнього примирення, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладена угода про примирення між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 від 28.09.2018 р. не може бути затверджена судом.
Дійшовши висновку, що сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України є неконкретизованим та нечітким, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду, і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В силу ст. 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
За змістом ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт, з підписаною сторонами угодою, невідкладно надсилається до суду. Розгляд стосовно угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Перед прийняттям рішення про затвердження про примирення суд під час судового засідання, повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу. Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
За змістом положень п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу, а також має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України, фактичними обставинами кримінального правопорушення, зокрема, є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається із матеріалів судового провадження, відмовляючи у затвердженні угоди про примирення між підозрюваним та потерпілою суд першої інстанції дійшов висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 , надані у підготовчому засіданні, стосовно обставин події, різняться та не відповідають обставинам, що встановлені слідчим на досудовому розслідування та викладені в обвинувальному акті і в угоді про примирення.
При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України відноситься до злочинів із матеріальним складом, тому окрім діяння, обов`язковими її ознаками є майнова шкода, яка була спричинена, чи могла бути спричинена власнику.
Натомість, як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , наданих у підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 не мав корисливого мотиву, спрямованого на заволодіння майном потерпілої.
За такого, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що угода про примирення укладена між підозрюваним ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 від 28.09.2018 р. не може бути затверджена судом, оскільки її зміст не відповідає наведеним вимогам КПК України, в частині встановлення фактичних підстав для визнання винуватості.

Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України є неконкретизованим та нечітким, у зв`язку із чим, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, апеляційний суд доходить наступного.
Перевіркою обвинувального акту було встановлено, що він, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, містить, серед іншого, виклад фактичних обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Також в ньому зазначені анкетні дані обвинуваченої, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада прокурора; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання. До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка обвинуваченого та захисника про отримання копії обвинувального акту.
Враховуючи наведене, висновки суду про невідповідність обвинувального акту прокурору через наведені вище обставини, є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності, відповідно якому суд, у кримінальному провадженні, вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень. Повертаючи обвинувальний акт прокурору з наведених підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яким надається під час розгляду по суті та надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим на думку апеляційного суду істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09. 2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 та інші).
За наведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження поверненню до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року про відмову в затвердженні угоди про примирення та повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002855, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3