Справа № 163/2494/19 Провадження №11-сс/802/30/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

потерпілого (директор ТОВ "ПАРМА ГРУП") - ОСОБА_10 ,

представника ТОВ "ПАРМА ГРУП" - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000381 від 16.10.2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Начальник Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно із забороною його відчуження, розпорядження та користування, а саме:
- автоматичну торцювальну пилу "Авалон";
- плівко-зварювальне устаткування МТУ-15Т-Р 2017 року випуску (виробник завод "БАЛЕНКО");
- вживану брикетну лінію 2013 року випуску, що складається із: преса для виробництва паливних брикетів "Ecobrik" 2013 року випуску, модель ПТБ-1.00.00.000; електричної шафи управління; бункера-живильника з дозатором із шнековим транспортером для тирси; витяжної шафи з вентилятором; верстата пиляльного із дисковою пилкою, призначеного для автоматичного торцювання (відрізання) паливних брикетів.
Своє клопотання мотивує тим, що у ЄРДР внесено відомості по факту трьох епізодів: 1) про заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень адвокату та представнику ТОВ "Парма Груп", який здійснював перевірку орендованого ОСОБА_8 у товариства обладнання, що мало місце біля 14 год. 16.10.2019 року в провулку Машівському, 3 в місті Любомль Волинської області; 2) про вчинення самоправства ОСОБА_8 щодо не допущення представників ТОВ "Парма Груп" до орендованого ним обладнання для виготовлення паливних брикетів та не повернення нього після розірвання договору; 3) про заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_12 належних ОСОБА_10 коштів та майна, пов`язаних із виготовленням деревного вугілля.
В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ТОВ "ПАРМА ГРУП" підписало з ФОП " ОСОБА_8 " договір оренди обладнання № 02-06-18 від 25.06.2018 року з актом приймання-передачі від 25.06.2018 року та розмістили на вказаній території належне фірмі ТОВ "ПАРМА ГРУП" обладнання для виробництва брикетів.
Директор ТОВ "ПАРМА ГРУП" ОСОБА_10 пояснив, що крім переданого обладнання для виготовлення паливних брикетів, поза межами договору підприємець ОСОБА_13 доставив на ФОП " ОСОБА_8 " автоматичну торцювальну пилу "Авалон". Усі документи, що підтверджують право власності ТОВ "ПАРМА ГРУП" на вказане обладнання наявні та оформлені на вказане підприємство.
З серпня 2019 року ОСОБА_8 в порушення умов договору перестав допускати ОСОБА_10 та представників компанії до обладнання. У зв`язку з систематичним порушенням умов договору оренди ТОВ "ПАРМА ГРУП" направила ОСОБА_8 вимогу про розірвання договору оренди в односторонньому порядку та в подальшому вимогу про повернення обладнання. ОСОБА_8 обладнання не повернув. 16.10.2019 року ОСОБА_10 прибув на територію де, знаходилось обладнання з метою його отримання. В цей час з`явився ОСОБА_8 , який погрожуючи фізичною розправою, не віддавши обладнання вигнав потерпілого, його представника адвоката ОСОБА_11 , застосувавши фізичне насильство щодо останнього.
Крім цього, від імені ТОВ "ПАРМА ГРУП" в користь ОСОБА_12 перераховано передоплату на загальну суму 110 200 грн. Однак, не зважаючи на здійснену ОСОБА_10 оплату, деревне вугілля йому поставлено не було, грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не повертають.
В ході проведення огляду місця події по АДРЕСА_1 було зафіксовано обстановку на місці події, а також оглянуто обладнання для виготовлення тирсобрикету, яке використовує ОСОБА_8 під час здійснення підприємницької діяльності.
На думку прокурора, надане ОСОБА_8 в оренду майно виступає об`єктом протиправного посягання, наділене всіма ознаками, які характерні речовому доказу, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є річчю, набутою кримінально протиправним шляхом. Незастосування арешту майна призведе до втрати єдиного та вирішального доказу розслідуваних злочинів.

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року клопотання прокурора про накладення арешту на майно задоволено частково.
Накладено арешт на майно, що перебуває у володінні ФОП ОСОБА_8 , заборонивши власнику (володільцю) розпоряджатися майном, в тому числі відчужувати, а саме:
- автоматичну торцювальну пилу "Авалон";
- плівко-зварювальне устаткування МТУ-15Т-Р 2017 року випуску (виробник завод "БАЛЕНКО");
- вживану брикетну лінію 2013 року випуску, що складається із: преса для виробництва паливних брикетів "Ecobrik" 2013 року випуску, модель ПТБ-1.00.00.000; електричної шафи управління; бункера-живильника з дозатором із шнековим транспортером для тирси; витяжної шафи з вентилятором; верстата пиляльного із дисковою пилкою, призначеного для автоматичного торцювання (відрізання) паливних брикетів.
Задовольняючи частково клопотання, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором доведено наявність підстав вважати, що майно на яке він просить накласти арешт, є речовими доказами в розумінні ст.98 КПК України, а тому на підставі ч.3 ст.170 КПК України - з метою його збереження, на нього слід накласти арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження. Водночас, не було застосовано арешту майна шляхом права користування ним, оскільки це фактично призведе до зупинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_8 .
Не погоджуючись із таким судовим рішенням представник ФОП ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну. Вказує, що судове рішення базується на фактичних даних клопотання прокурора, які не відповідають дійсним обставинам справи, і при постановленні ухвали це судом не перевірялось. Зазначає, що між ФОП ОСОБА_8 та ТОВ "ПАРМА ГРУП" не укладалось жодного договору оренди майна, а був укладений лише договір фасування продукції. ФОП ОСОБА_8 підприємницьку діяльність здійснює виключно на належному йому ж устаткуванні, і саме таке устаткування було оглянуте в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , проте документи для ідентифікації майна не звірялись. Вказує, що досудовим розслідуванням не було встановлено факту існування договірних відносин між ТОВ "ПАРМА ГРУП" та ФОП ОСОБА_8 щодо майна, заволодіння яким є предметом досудового розслідування. Також вказує і про те слідчим суддею не було повідомлено про розгляд клопотання ФОП ОСОБА_8 та розглянуто у його відсутність без виклику, що є порушенням вимог КПК України.
Крім того, апелянт ОСОБА_9 просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки ухвала слідчого судді від 12.12.2019 року була постановлена без виклику ФОП ОСОБА_8 , а копію ухвали він отримав лише 26.12.2019 року.
ТОВ "ПАРМА ГРУП" на вказану апеляційну скаргу подало письмове заперечення в якому скаргу вважає безпідставною та просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді, доводи апеляційної скарги та поданих заперечень на неї, пояснення представника ФОП ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка скаргу підтримала з підстав викладених у ній, прокурора, слідчого, потерпілого та представника ТОВ "ПАРМА ГРУП", які скаргу заперечили та просили відхилити, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Колегія суддів вважає, що слід врахувати доводи представника ФОП ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та поновити їй строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Любомльського районного Волинської області від 12.12.2019 року, оскільки він дійсно був пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000381 від 16.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ст.356, ч.2 ст.398 КК України.

Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугували, зокрема заяви ОСОБА_10 (директор ТОВ "ПАРМА ГРУП") про вчинення щодо нього самоправства, яке на його думку виразилось у діях ФОП ОСОБА_8 щодо отримання майна (обладнання для виготовлення паливних брикетів) на підставі договірних відносин і не повернення його після їх розірвання, а також у заволодінні коштами і майном (обладнання для виготовлення паливних брикетів) шахрайським способом.
Судом встановлено, що з дозволу ФОП ОСОБА_8 було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано обстановку на місці події, а також оглянуто обладнання для виготовлення тирсобрикету, яке використовує останній під час здійснення підприємницької діяльності. Факт цього огляду не заперечується і представником ФОП ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка в апеляційній скарзі зазначила про проведення такого огляду.
Встановленим є і той факт, що на розгляді Господарського суду Волинської області перебуває позов ТОВ "ПАРМА ГРУП" до ФОП ОСОБА_8 про зобов`язання повернення майна (обладнання), що є майном аналогічним тому на яке прокурор просить накласти арешт в даному провадженні.
Доводячи підставність поданого клопотання прокурор вказує про те, що майно на яке він просить накласти арешт має силу речових доказів у вищевказаному кримінальному провадженні під №0000381, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження та встановлення істини в даному кримінальному провадження. Вважає, що є достатні підстави вважати, що зазначене ним майно, може бути об`єктом кримінально протиправних дій та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також може мати ознаки речі, набутої кримінально противним шляхом.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ст.356 КК України у кримінальному провадженні за №0000381, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просить апелянт - немає.
Посилання апелянта як на підставу для скасування оскаржуваної ухвалу на те, що клопотання прокурора про арешт майна розглядалось без виклику ФОП ОСОБА_8 на увагу суду не заслуговує, оскільки такий розгляд повністю відповідає положенням ч.2 ст.172 КПК України, де зазначено, що клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Судом встановлено, що майно на яке прокурор просить накласти арешт тимчасово не вилучалось.
Таким чином, вищевказане посилання апелянта та усі інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі і наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведених мотивів, немає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Будь-який порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд також не вбачає.
Зважаючи на вищевикладене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування в апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Поновити представнику фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_9 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року в даному провадженні.
Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000381 від 16.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ст.356, ч.2 ст.398 КК України без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді