Справа № 161/9012/20
Провадження № 1-кс/161/4483/20
У Х В А Л А
16 червня 2020 року місто Луцьк

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника володільця майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 02.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст.191 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:
05.06.2020 старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_6 , а саме позбавити права на розпорядження та відчуження даного майна: транспортний засіб марки марки «ЗАЗ FORZA», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 ; квартиру загальною площею 89.8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :26:016:0062 за адресою: м.Ковель, садовий масив «Калина».

Клопотання обґрунтоване тим, що С ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000003 від 02.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 191 КК України, в ході якого встановлено, що що службові особи Ковельського ремонтного житлово-комунального підприємства (далі РЖКП) №2, з метою отримання незаконних злочинних прибутків на постійній основі, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій і їх правові наслідки, розтратили бюджетні кошти, які виділялися для оплати праці працівників підприємства, шляхом формального оформлення та призначення на посади до нього ряду працівників, що не відповідало дійності, оскільки насправді вони на роботу не виходили і будь-яких робіт не виконували, а заробітну плату, обертали на свою користь.

Крім цього, встановлено, що керівник РЖКП №2 ОСОБА_7 , в період часу з 02.01.2019 по даний час, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, умисно, задля матеріального задоволення, працевлаштувала на роботу ряд працівників, на посаду водіїв, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яким незаконно було нараховано та виплачено заробітну плату приблизно на загальну суму 500 000 гривень, хоча останні на роботу не виходили і будь - яких робіт не виконували.

03.06.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Водночас із цим, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що згідно відомостей регіонального сервісного центру МВС у Волинській області (ТСЦ МВС 0741 у Волинській області), за громадянкою ОСОБА_6 зареєстрований наступний транспортний засіб, а саме:

1) марки «ЗАЗ FORZA», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 .

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_13 зареєстровано на праві приватної власності квартира загальною площею 89.8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Також у відповідності до інформації щодо оброблення та систематизації відомостей Державного земельного кадастру про земельні ділянки станом на 01.01.2013 за ОСОБА_6 згідно рішення Ковельської міської ради від 28.04.2011 за №9/9 зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :26:016:0062 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, на переконання слідчого, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та подальшого забезпечення цивільного позову, а також з метою запобігання відчуження майна, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваної.
Прокурор до початку судового засідання подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, одночасно зазначивши про те, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримала, настоювала на його задоволенні з викладених у клопотанні підстав.

Представник власника майна, підозрюваної ОСОБА_6 захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, обґрунтовуючи тим, що санкція ч. 3 ст. 191 КК України не передбачає спеціальну конфіскацію як додатковий вид покарання, окрім того зазначив, що підозра у вчиненні вказаного злочину оголошення кільком особам, а тому недоцільним є накладення арешту на все майно саме ОСОБА_6 , вартість якого явно перевищує розмір шкоди, оскільки попередньо необхідно комплексно визначити який розмір шкоди спричинений діями кожного із підозрюваних окремо, провести відповідну оцінку їхнього майна і тільки після цього звертатися із відповідним клопотанням. Додатково наголосив що жодного цивільного позову у даному кримінальному провадженні до жодного із підозрюваних не пред`явлено.

Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши пояснення учасників судового засіддання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь - яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Окрім того, відповідно до п. 3. ч. 2, ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, в ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, що підозра ОСОБА_6 оголошена за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України, а санкція вказаної частини статті не передбачає спеціальну конфіскацію як додатковий вид покарання, що унеможливлює застосування арешту майна в контексті п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Окрім того, майно на яке слідчий просить накласти арешт, не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому арешт такого майна з метою його збереження, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не може бути застосований.

Так само, наразі відсутній будь-який цивільний позов про відшкодування шкоди завданої вчиненням злочину, пред`явлений в межах даного кримінального провадження, що виключає застосування п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України як підстави застосування арешту майна.

Таким чином, заявлена мета накладення арешту на майно, а саме збереження майна підозрюваного для подальшого відшкодування шкоди та забезпечення цивільного позову, не знайшла свого підствердження в ході судового розгляду.

У зв`язку із цим, клопотання в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_6 , а саме позбавлення її права на розпорядження та відчуження даного майна не відповідає ні меті накладення арешту, ні принципам розумності та співрозмірності завданням кримінального провадження при застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, закріпленим п.5 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Враховуючи вищенаведене, слідчим не доведена необхідність накладення арешту на майно, а отже у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання про арешт майна, яке належить підозрюваній ОСОБА_6 , з позбавленням права на розпорядження та відчуження, а саме: транспортного засобу марки марки «ЗАЗ FORZA», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 ; квартири загальною площею 89.8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки кадастровий номер :26:016:0062 за адресою: м.Ковель, садовий масив «Калина». -- відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 17.06.2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1