Єдиний унікальний номер справи 185/9895/19
Провадження № 1-кп/185/246/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглядаючи у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк дії його спливає 21.05.2020 року, до зазначеної дати немає можливості розглянути провадження по суті, підстав для звільнення обвинуваченого з під варти немає, останній обґрунтовано обвинувачується в скоєнні злочину, який є особливо тяжким. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обрані обвинуваченому запобіжного заходу, не відпали: ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, знаходячись на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу, яка є сусідкою обвинуваченого, на свідка ОСОБА_10 , який є знайомим обвинуваченого та проживає по сусідству, з метою схилення їх до зміни показів на свою користь. Інший більш м`який запобіжний захід, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.
Потерпіла та її представник підтримали думку прокурора, вважають, що є усі підстави для продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту за місцем проживання рідних обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , - зможе запобігти вказаним прокурорам ризикам. В обґрунтування позиції зазначено, що під час досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з закінченням дії вказаного заходу 30.09.2019 року останнього було звільнено з під варти, з вказаного часу обвинувачений не переховувався від слідства в подальшому від суду, будь-якого впливу на учасників кримінального провадження не здійснював, проживаючи в АДРЕСА_1 . На підготовчому судовому засіданні 19.11.2019 року стосовно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено. На теперішній час допитана потерпіла, свідок ОСОБА_10 . Обвинувачений є особою похилого віку, не працює, має захворювання, в нього міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Прокурором не доведені ризики, які б виправдовували тримання ОСОБА_5 під вартою, також прокурором не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Тому вважає, що заявлене клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.
Обвинувачений заперечував проти заявлених ризиків прокурором для продовження строків запобіжного заходу, ніякого впливу на потерпілу та свідків він до цього не вчиняв і не має наміру вчиняти та ухилятись від суду

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до положень ч. 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
31.10.2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт. Ухвалою суду від 19.11.2019 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами суду обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого продовжено, строк дії якого закінчується 21.05.2020 року, однак, завершити кримінальне провадження до вказаної дати неможливо, на даний час відбувається судове слідство. За провадженням допитана потерпіла, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Під час проведення судового засідання прокурором було подане письмове клопотання про необхідність продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою на 60 днів.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як домашній арешт та тримання під вартою.
Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.
Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. В частині 2 статті 194 КПК України закріплено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.
В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:
- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;
- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;
- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;
- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;
- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.
Тобто Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання сторін провадження про продовження строку тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик впливу на свідків, які ще не допитані судом: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також враховує тяжкість покарання, яке може бути призначено в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема можливості проживання в іншому місті у рідних за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд враховує, що ризик впливу на потерпілу та свідка ОСОБА_10 з боку обвинуваченого після їх допиту в судовому засіданні втратив свою актуальність.
Колегія суддів приймає до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, яких є особливо тяжким, в той самий час, з`ясовуючи питання про міцність соціальних зв`язків, судом встановлено, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки: пенсіонер, має повнолітніх сина та дочку, які проживають в м.Тернівка та має можливість забезпечити обвинуваченого місцем проживання, ОСОБА_5 зареєстрований в м.Павлограді, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках в медичних установах не перебуває.
Слушним доводом сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу є той факт, що протягом відсутності будь-якого запобіжного заходу з моменту завершення досудового розслідування та проведення підготовчого судового засідання (з 31.10.2019 року по 19.11.2020 року) обвинувачений, перебуваючи на свободі, не ухилився від правосуддя, будь-яких спроб чинення тиску на інших учасників кримінального провадження не чинив, і це підтвердили учасники кримінального провадження під час їх допиту, за місцем своєї реєстрації та проживання в м.Павлограді, де стався інкримінований злочин, обвинувачений не проживав.
Отже, всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності дають достатні підстави про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірність призначення за це суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, перешкоджання судовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Все це дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю може в повній мірі запобігти вказаному ризику із покладенням обов`язків на обвинуваченого, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 177, 139, 140 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме - до 14 липня 2020 року, включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , - цілодобово та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утриматись від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 , свідком ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;
- не відвідувати своє місце реєстрації: АДРЕСА_2 та колишнє місце проживання: АДРЕСА_2 .

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_5 та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Ухвалу в частині запобіжного заходу обвинуваченому передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3