Справа № 646/2064/20
№ провадження 1-кп/646/644/2020
У Х В А Л А
14.04.2020 м. Харків
Колегія суддів Червонозаводського районного суду міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне 17.01.2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Варли Сальянського району, Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджану, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , перекладача- ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор висловив думку щодо можливості призначення справи до судового.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник- адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні вважали за можливе призначити судовий розгляд обвинувального акту.

Колегія суддів, вивчивши обвинувальний акт з додатками, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку. Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні в тому числі підлягає доказуванню, зокрема, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Як вказують приписи ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить конкретного формулювання обвинувачення, оскільки в ньому не розкрита суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що є порушенням права обвинуваченого на захист.
Так, в обвинуваченні слідчим зазначено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязнених відносин, з мотивів образи, у ході сварки з ОСОБА_9 , яка перейшла у бійку, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діянння наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів ножем по тулубу в область грудної клітини, удар ножем в ліве плече, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що стало причиною смерті.
Тобто, в обвинувальному акті не вказано мету вчинення злочину та спрямованість умислу обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що випливає з практики ЄСПЛ а саме: у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51); у рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення. З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про неможливість призначити даний акт до судового розгляду, оскільки він не відповідає вимогам закону та підлягає поверненню.
Разом з тим, враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 16.04.2020 року та зважаючи на положення ст.ст. 315, 331 КПК України, колегія суддів вважає доцільним розглянути таке питання та приходить до наступного.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.01.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в установленому законом порядку було продовжено строком до 16.04.2020.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, постійного місця роботи не має, наявність таких ризиків, як переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілих та свідків, які були встановлені слідчими суддями не зменшилися та продовжують існувати.

При цьому, колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .

Враховуючи існування наявних ризиків, дані про особу обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, судова колегія вважає правильним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 60 діб, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не мав наміру на вбивство, що домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, висновку суду про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу не спростовують.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 291, 314, 315, 316 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України повернути прокурору Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області.
Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою строком до 13.06.2020. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 діб.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3