Провадження № 1-кп/947/545/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001459 від 27.06.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до десяти років, не працює та не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_4 надала до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, що ризики на які посилається прокурор є лише припущенням прокурора, усі речові докази та документи зібрані, оскільки досудове розслідування закінчено, жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків не має, відсутні підстави стверджувати про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Також, обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язку, місце постійного мешкання, має на утриманні неповнолітнього сина. Крім того обвинувачений ОСОБА_5 хворіє на гепатит С, що зазначено в довідці Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державно виконавчої служби України» в Одеській області № 980/51 ОД від 09.12.2019 року. Крім того, відповідно до практики ЕСПЛ, що тяжкість обвинувачення не може були виправданням тривалого тримання під вартою, небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання, та відсутні конкретні факти щодо наявності ризиків продовження злочинної діяльності обвинуваченим.
У судовому засіданні прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання заявленого захисником ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого, з огляду на його не обґрунтованість та безпідставність, наявність у обвинуваченого місця мешкання, на утримання сина та захворювання на гепатит С, не дає підстав вважати, що відсутні ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Під час судового розгляду справи, керуючись ст.331 ч.3 КПК України, суд, розглядаючи питання доцільності продовження, обраного обвинуваченим запобіжного заходу, вирішує чи є на час розгляду зазначеного питання ризики, передбачені ст. 177 КПК України, чи вони не зменшилися та не відпали.
При вирішені питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177,178,183,199 КПК України.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно дост.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи доводи захисника ОСОБА_4 щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки наявність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, постійного місця проживання, на утриманні сина, тощо, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання, та з огляду на характер інкримінованого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, чітким є переконання суду, що ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.
Таким чином, при продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, та бере до уваги, що з медичної довідці філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державно виконавчої служби України» в Одеській області № 980/51 ОД від 09.12.2019 року, не вбачається те, що обвинувачений ОСОБА_5 не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора, та з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що на даний час кримінальне провадження не розглянуто, не допитані учасники кримінального провадження, не проведено всіх необхідних дій пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_5 винним, того факту, що існують ризики, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , беручи до уваги, що злочин вчинено без застосування насильства, суд вважає за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 177-178,183,184,194, 196,197,331, 350,369-372 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, залишити без задоволення, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.
Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області строком на 60 днів, тобто до 01.04.2020 року.
На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року залишити визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 (тридцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2019 року що складає - 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень (1 921 грн. х 20 = 38 420).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати до суду за кожною вимогою;
2) не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1