Справа №636/4301/17
Провадження №1-кп/636/127/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року м. Чугуїв
Колегія суддів Чугуївського міського суду Харківської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0001959 від 18.11.2017 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Введенка Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 16.04.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.;
- 14.10.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.05.2014 року на невідбуту частину покарання 1 рік 2 місяці 11 днів;
- 24.03.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 19.07.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 днів на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
18.11.2017 року в період часу з 01:00 год. по 02:00 год. ОСОБА_6 , маючи злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаний з проникненням у приміщення, підійшов до будинку АДРЕСА_1 та через вхідну металеву хвіртку проник на територію двору вказаного будинку. Після чого ОСОБА_6 , знаходячись на території двору вказаного домоволодіння, з метою заволодіння ключами від приміщення гаражу та автомобілю, за допомогою сокири, яку приніс із собою, почав розбивати скло у віконних рамах житлового будинку та рубати вхідні двері в господарчий будинок. При цьому ОСОБА_6 голосно вимагав від господаря будинку ОСОБА_9 відчинити йому двері та погрожував нанесенням тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_9 , побоюючись за подальше пошкодження майна, відчинив вхідні двері до будинку. В свою чергу, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір на протиправне заволодіння транспортним засобом, почав вимагати у ОСОБА_9 ключі від гаражу та автомобілю «CHEVROLET AVEO», тип: легковий седан-В, номер шасі: НОМЕР_1 , тип палива: бензин, колір: чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2011 р., дата реєстрації 29.07.2011 р., який належить ОСОБА_9 , при цьому здійснив замах сокирою, яку тримав у руках в бік потерпілого в область голови. ОСОБА_9 , ухилившись від удару сокирою та з метою запобігти отриманню нових ударів, обхопив ОСОБА_6 за тулуб, в зв`язку з чим останній випустив сокиру з рук. ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, став наносити руками удари ОСОБА_9 у область обличчя та погрожуючи вбити останнього почав примушувати шукати у приміщенні будинку ключі від автомобілю та гаражу, вказуючи на те, що йому необхідно здійснити на ньому поїздку. ОСОБА_9 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_6 щодо застосування до нього насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, та побоюючись останнього, вибіг з будинку і побіг по вулиці. Далі, ОСОБА_6 знайшов у приміщенні будинку ключі від вхідних дверей в гараж та від автомобілю, відімкнув двері та проник до приміщення гаражу, в якому знаходився зазначений автомобіль. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобілю «CHEVROLET AVEO», який належить ОСОБА_9 на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29.07.2011 року, відчинив двері водія, таким чином проник до вказаного автомобіля, де присів на переднє водійське сидіння, та за допомогою ключа здійснив запуск стартера. Після чого, запустивши двигун, ОСОБА_6 на вказаному автомобілі попрямував по автодорозі «Введенка-Тернова» в бік с. Тернова Чугуївського району, тим самим з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд. Після зникнення з місця вчинення злочину 18.11.2017 року близько 03:00 години ОСОБА_6 у с. Тернова Чугуївського району на викраденому автомобілі «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив ДТП, пошкодивши при цьому вказаний транспортний засіб. Таким чином, ОСОБА_6 вказаним правопорушенням спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_9 згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи №546 від 22.11.2017 року на загальну суму у розмірі 131 850 грн.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, поєднане з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене з проникненням у приміщення та що завдало значної матеріальної шкоди.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєному злочині, передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним цього кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема він пояснив, що дійсно вночі 18.11.2017 року проникнув до будинку АДРЕСА_2 , погрожуючи ОСОБА_9 фізичною розправою, заволодів його автомобілем «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився у гаражу за вказаною адресою, після чого на даному транспортному засобі поїхав з місця вчинення злочину та потрапив у ДТП.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому з проникненням у приміщення та що завдало значної матеріальної шкоди, доведена, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 289 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не втсановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, обставину, що пом`якшуює покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, осіб на своєму утриманні не має, не працює, неодноразово судимий, за місцем відбуття покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України у межах санкцій цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Стаття 71 КК України передбачає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частина 4 вказаної статті зазначає, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Крім того, згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» - за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України необхідно враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що обвинувачений на підставі вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 19.07.2017 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 днів на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.07.2017 року, та протягом невідбутої частини покарання за вказаним вироком суду вчинив новий злочин, а відтак суд застосовує правила, передбачені ст. 71 КК України, та до покарання, призначеного цим вироком, приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином, враховуючи вищеприведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26.11.2017 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім було неодноразово продовжено. У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Крім того, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання по день набрання вироком законної сили.
Розглядаючи заявлений потерпілою цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
В частині 5 цієї статті зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як слідує зі змісту позовної заяви, потерпіла просить стягнути з обвинуваченого майнову шкоду у розмірі 132 750 грн., яка до теперішнього часу обвинуваченим не відшкодована, та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 цієї статті зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу вищенаведених норм закону слідує, що особою, яка вчинила злочин, відшкодовуються шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи.
Відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №546 від 22.11.2017 року ОСОБА_6 вказаним кримінальним правопорушенням спричинив матеріальну шкоду потерпілій у розмірі 131 850 грн. Крім того, після встановлення місцезнаходження викраденого автомобілю потерпіла була вимушена скористатись транспортировщиком, який доставив автомобіль за місцем проживання потерпілої, послуги якого склали 900 грн., що підтверджується відповідним чеком, наданим потерпілою (а.с.33).
Крім того, потерпіла вказує, що вчиненим злочином їй було також завдано моральної шкоди, що виразилась у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях і які негативно позначились на звичному способі життя та здоров`ї, які вона оцінює у 10 000 грн.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п. 3 роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд погоджується з тим, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправної дії обвинуваченого, потерпіла зазнала больових та душевних страждань.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню, оскільки винуватість обвинуваченого встановлена під час розгляду справи в суді, завдана ОСОБА_6 матеріальна шкода не відшкодована, її розмір підтверджується наданими суду доказами, а відтак з обвинуваченого необхідно стягнути вартість майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що становить 132 750 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судово-автотоварознавчої експертизи за №546 від 22.11.2017 року у розмірі 395,48 грн. та судово-дактилоскопічної експертизи за №1750 від 27.11.2017 року у розмірі 2 474 грн.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевсього районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання належить рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 26.11.2017 року.
Міру запобіжного заходу, обраного ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 26.11.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-автотоварознавчої експертизи за №546 від 22.11.2017 року у розмірі 395,48 грн. та судово-дактилоскопічної експертизи за №1750 від 27.11.2017 року у розмірі 2 474 грн.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити і стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 132 750 (сто тридцять дві тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
Речові докази шапку чоловічу, зразок крові ОСОБА_9 , сокиру, нитки, марлеві та ватні тампони змиви, зразки марлі, зразок крові ОСОБА_6 , три відрізка липкої стрічки, пакет з автомобільним чохлом, що знаходяться на зберіганні в камері схову Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області - знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3