Справа № 340/190/17
Провадження № 11-кп/4808/69/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) ) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, на 60 днів до 16 лютого 2020 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів виходить також з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, приходить до висновку про неможливість зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинуваченого.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його підзахисного під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання обвинуваченого під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати свідків, тощо.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання, з використанням електронних засобів контролю.

13.06.2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Тому питання продовження строку тримання під вартою підлягає апеляційному перегляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, в межах апеляції, доводів та заперечень сторін кримінального провадження, згідно приписів ст. 404, 405, 407 КПК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС захисника необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання захисника в АС на те, що суд безпідставно продовжив його підзахисному строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості висунутої підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а встановлені судами обставини (об`єктивні відомості) дають підстави для переконання суду в тому, що обвинувачений ОСОБА_8 вірогідно вчинив інкриміновані йому злочини і існують ризики, визначені ст. 177 КПК.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обґрунтовано врахував, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК, за які визначено покарання від десяти до п"ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі і, що з урахуванням особи обвинуваченого та характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики можливого ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, вчинення нових злочинів та здійснення тиску на свідків і потерпілих при звільненні з-під варти.

Таким чином, колегія суддів прийшла до обгрунтованого висновку, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, приходить до висновку про неможливість зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5