ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/598/20 Справа № 204/7891/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженні № 0001634 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 18 лютого 2020 року.
Суд першої інстанції враховував, ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні ним злочину невеликої тяжкості та умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, з метою уникнення відповідальності має змогу переховуватися від суду в разі пом`якшення запобіжного заходу щодо нього; на теперішній час свідок ОСОБА_9 не допитувався, а оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані та місця мешкання останнього, дійсно існує ризик того, що обвинувачений зможе незаконно впливати на даного свідка. Суд першої інстанції також встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі.
В обґрунтування зазначив, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо переховування ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що останній, маючи реальну можливість ухилитись від слідства та суду, після події злочину, самостійно з`явився до органу досудового розслідування. Вважає зазначення судом про відсутність міцних соціальних зв`язків та позитивної репутації у обвинуваченого, неправдивими, оскільки ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, місце мешкання, позитивні характеристики з місця мешкання, до затримання працював кровельником.
Також вказав, що свідки-очевидці та потерпілий вже були допитані судом безпосередньо, а тому відсутній ризик того, що обвинувачений може на них впливати.
Крім цього, вважає, що наявні у сторони обвинувачення докази не можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин, оскільки не міститься прямих даних, які вказують на скоєння ОСОБА_6 інкримінованого злочину, а допитаний судом свідок Потарський вказав, що ОСОБА_6 не наносив загиблому жодного удару.

Вислухавши учасників судового провадження, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи і вимоги апеляції, прокурора, який заперечував проти апеляції, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що визначені згідно п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України ризики: змоги переховуватися від суду та впливати на свідка продовжують існувати.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за які законом за більш тяжкий передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, інші обставини у їх сукупності, а саме, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, відсутність постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків з метою його уникнення від покарання, ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Крім того, судовий розгляд продовжується, анкетні дані та місця мешкання потерпілих, свідків обвинуваченому відомі, а тому, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, продовжує існувати ризик того, що обвинувачений зможе незаконно впливати на них.
Посилання захисника в апеляції на наявність в обвинуваченого місця проживання та позитивні характеристики, не свідчить про наявність саме міцних соціальних зв`язків, і крім того зазначене не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування. Доказів і даних про офіційне працевлаштування, як на це посилається в апеляції захисник, стороною захисту не надано і матеріалами контрольного провадження даний факт не підтверджується.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, враховуючи незворотність наслідків смерть людини та суспільний інтерес, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню визначених ризиків та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 121 КК України є передчасними, оскільки, на момент звернення апеляційної скарги, питання про доведеність або недоведеність обвинувачення має вирішуватися судом першої інстанції при ухваленні остаточного рішення по справі.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з наведених ним мотивів.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2019 року по кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4