Дата документу 27.04.2020 Справа № 317/1634/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1634/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/204/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 27 квітня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

10 березня 2018 року приблизно о 01 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою АДРЕСА_2 , а саме у приміщенні кухонної кімнати, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , діючи з метою реалізації злочинного наміру, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , наніс один удар металевою виделкою в область передньої поверхні грудної клітки справа по правій навкологрудинній лінії в проекції третього межребір`я, чим заподіяв потерпілому чотири проникаючі сліпі колоті поранення грудної клітки з ушкодженням за ходом ранових каналів м`язів грудної клітки, пристінкової плеври та міжреберних м`язів перикарду, висхідної частини дуги аорти, які ускладнилися розвитком тампонади серця кров`ю, що згідно висновку експерта № 964 від 10.03.2018 року стало безпосередньо причиною смерті, тим самим ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання, тобто з 10 березня 2018 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що в діях ОСОБА_7 містяться ознаки і обставини, що виключають злочинність діяння, бо в діях останнього була необхідна оборона.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що в ході судового слідства було встановлено інші обставини, ніж вказано у вироку, а саме те, що між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка, в ході якої потерпілий сам взяв до рук виделку, якою він бажав вдарити ОСОБА_7 , проте в ході оборони від нападу потерпілий сам собі завдав пошкодження грудної клітки.

Вважає, що вина ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні не доведена, оскільки немає жодного прямого доказу або прямого свідчення проти нього, а тільки ствердження або припущення зі сторони обвинувачення.

Просить вирок скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що справу відносно нього сфабриковано, та посилається на відсутність мотиву та умислу інкримінованого злочину.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу його провини, оскільки, посилаючись на показання безпосереднього свідка ОСОБА_11 даних подій, не доведено, що саме він наніс удар та знаряддя злочину перебувало саме у його руках до початку конфлікту.

Вказує на неправдивість та розбіжність показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони не були прямими свідками конфлікту, про те, що трапилось, знають від працівників поліції, а також про наявність неприязних відносин з ОСОБА_13 .

Зазначає, що судом залишено поза увагою висновок експертизи № 964, згідно якого потерпілий міг нанести удар собі самостійно, а також не враховано тих обставин, що він надавав потерпілому першу медичну допомогу до приїзду швидкої.

Крім того, вказує про неповноту судового слідства, оскільки не були допитані свідок ОСОБА_14 , експерт, який проводив експертизу № 964.

Вважає, що всі докази по справі є недопустимими, оскільки не були йому відкритті в порядку ст. 290 КПК України.

Також зазначає, що його покази у вироку спотворенні, оскільки відображенні в іншому сенсі, ніж він пояснював, також змінені показання свідка ОСОБА_13 та не в повному обсязі відображені показання свідка ОСОБА_11 .

Крім того, вказує, що не був в повному обсязі ознайомлений зі своїми правами, оскільки не розумів, що має права на суд присяжних, а також те, що судом не взято до уваги пом`якшуючи обставини, а саме наявність на утриманні неповнолітньої дочки та постійного місця роботи, вказує, що суд по відношенню до нього був упередженим.

Просить вирок суду скасувати, провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги сторони захисту, просив призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав подані апеляційні скарги та вказав, що удар виделкою не наносив.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення поданим апеляційним скаргам, вказавши на докази щодо доведення винуватості обвинуваченого у скоєному.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вказував про невизнання винуватості у вчиненні ним інкримінованого злочину, вказавши про те, що удару виделкою батьку він не завдавав, та пояснював, що з батьком у них відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_10 кинувся на нього з виделкою, він схопив руку батька з виделкою, при цьому ОСОБА_10 намагався нанести йому удар, а як батько отримав удар він не бачив. Одночасно вказував, що виделки в його руках не було.

Висловлена обвинуваченим при апеляційному розгляді позиція відповідає поясненням у суді першої інстанції і спотворення показань обвинуваченого, викладених у вироку не вбачається.

Доводи сторони захисту, викладені у апеляційних скаргах та зазначені при апеляційному розгляді, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія знаходить непереконливими.

Так, зміст оскаржуваного вироку засвідчує, що позиція сторони захисту, яка є аналогічною тій, що висловлена в апеляційних скаргах, була проаналізована з урахуванням безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

Зокрема, за показаннями потерпілої ОСОБА_11 , наданими останньою в порядку ст.225 КПК України, вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мав місце конфлікт, вона почула зойк і чоловік попрохав викликати швидку допомогу. ОСОБА_11 побачила, що потерпілий правою рукою тримається за груди, похилився та його повело в сторону коридору. Обвинувачений ОСОБА_7 при цьому в правій руці тримав виделку, видно було лише зубці, а ручка була зажата в кулаку. Між ударом та настанням смерті пройшло дуже небагато часу, помер чоловік практично одразу. Швидку викликав онук ОСОБА_13 , якому вона зателефонувала близько 01 ранку. Також потерпіла повідомила, що між сином та батьком були протистояння та нерозуміння.

Таким чином, потерпіла чітко вказала на наявність в руці обвинуваченого виделки після того, як почула зойк і слова ОСОБА_10 про виклик швидкої.

Суд першої інстанції приймав до уваги дані покази потерпілої, як логічні, чіткі та послідовні і такі, що узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Суд вважав покази потерпілої достовірними і підстав ставити під сумнів їх об`єктивність не було встановлено, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

Отже, враховуючи конфлікт між обвинуваченим та померлим ОСОБА_10 , нетривалість означених подій та відсутність інших задіяних у конфлікті осіб, що не оспорюється обвинуваченим, судова колегія переконана у прямому причинному зв`язку із наслідком події у вигляді смерті ОСОБА_10 саме із діями обвинуваченого, який наніс потерпілому удар виделку в життєва важливий орган.

Судова колегія зауважує, що підстав оговорювати ОСОБА_7 у ОСОБА_11 не має, потерпіла чітко повідомляла про обставини, які безпосередньо сприймала, що усуває наявність підстав сумніватися у показаннях ОСОБА_11 .

При цьому слід взяти до уваги і інші обставини, які передували вбивству ОСОБА_10 обвинуваченим і подальші події, які вказують на умисність дій останнього на заподіяння смерті потерпілого.

Так, за показами ОСОБА_11 з початку приходу сина додому, останній був розлючений, кричав на батька. Обвинувачений та померлий зчепилися за плечі, при цьому ОСОБА_7 правою рукою давив на обличчя та око потерпілого. На її зауваження син та чоловік розійшлися, потерпілий підійшов до холодильнику, а обвинувачений змахнув на підлогу все, що перебувало на столі. Надалі обвинувачений підійшовши до неї ззаду, взяв її за шию руками, на що отримав зауваження від чоловіка та відпустив її. Чоловік ОСОБА_10 стояв спиною до холодильника, а обвинувачений до нього обличчям і після цього трапилася подальша подія, а після фактично миттєвої смерті чоловіка, обвинувачений запитався чи він тепер батьковбивця. ОСОБА_11 додатково повідомляла і про інші безпричинні прояви агресії з боку обвинуваченого.

Про наявність конфліктних відносин, агресивність поведінки обвинуваченого і застосування ним фізичного насилля по відношенню до батька ОСОБА_10 підтвердив і свідок ОСОБА_13 , який є онуком потерпілої.

Аргументи обвинуваченого, що показання потерпілої не в повному обсязі відображені у вироку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за змістом оскаржуваного судового рішення показання ОСОБА_7 щодо обставин подій, які вона спостерігала, викладені в достатньому об`ємі.

Показання потерпілої ОСОБА_11 повністю відповідають даним протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2018 року за участю потерпілої, відповідно до якого ОСОБА_11 детально описала момент конфлікту між обвинуваченим та загиблим, а також вказала про наявність в руці обвинуваченого виделки (т.1 а.с. 118-124, 207).

Аргументи обвинуваченого щодо тиску з боку працівників поліції відносно потерпілої під час слідчого експерименту є надуманими та об`єктивно нічим не підтвердженні.

При цьому колегія суддів звертає увагу на відсутність будь-яких зауважень від учасників до протоколу проведення слідчого експерименту від 21.03.2018 року за участю потерпілої (т.1 а.п. 117) та наявність в матеріалах даного кримінального провадження заяви потерпілої, зміст якої засвідчує вірність наданих нею показань на досудовому розслідування (т.1 а.п. 29).

Додатково колегія суддів зауважує, що свідок ОСОБА_13 підтвердив, що йому зателефонувала ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_10 не стало. Коли він приїхав, побачив розлюченого ОСОБА_7 , у загиблого ОСОБА_10 був опухлий ніс, око подряпано, а на грудях рана, на обвинуваченому слідів бійки не було. Потім йому стало відомо, що між ними відбувся конфлікт, ОСОБА_7 убив ОСОБА_10 виделкою.

Допитаний свідок ОСОБА_12 підтвердив наявність в родині ОСОБА_15 конфліктів.

Отже, факт наявності конфлікту між обвинуваченим та загиблим підтвердили як потерпіла, так і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Посилання обвинуваченого щодо неправдивості та розбіжності показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 колегія суддів визнає не спроможними, оскільки фактично у цій частині апеляційна скарга полягає у міркуваннях загального характеру щодо переоцінки показань даних осіб, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

При цьому, вказані особи не були безпосередніми очевидцями події, але їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйнятті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події у показах свідків, потерпілої не вбачається.

Твердження обвинуваченого з приводу наявності неприязних відносини із свідком ОСОБА_13 спростовуються фіксацією судового засідання від 20.02.2019 року. Свідок не вказував про наявність між ним і обвинуваченим неприязних стосунків і повідомляв обставини, очевидцем яких він був (т.1 а.п. 225, аудіозапис с/з від 20.20.2019 року).

Доводи обвинуваченого щодо зміни судом показань свідка ОСОБА_13 аналогічно спростовуються фіксацією судового засідання від 20.02.2019 року (т.1 а.п. 224-227, аудіозапис с/з від 20.20.2019 року)

З приводу посилання обвинуваченого в апеляційні скарзі щодо показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з чужих слів, то судова колегія констатує, що ці показання не є показаннями з чужих слів у визначенні статті 97 КПК України. Такі показання надавалися не на підтвердження обставин вчинення злочину, а на підтвердження подій, що відбулися згодом і які ці свідки безпосередньо сприймали. Також свідчення вказаних осіб були проаналізовані для перевірки достовірності показань потерпілої та обвинуваченого.

Цей висновок апеляційний суд аргументовує правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові ЄУ № 757/6570/15-к (провадження № 51-604км18) від 19 листопада 2019 року.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Так, дані: витягу з ЄРДР за № 0000316 від 10.03.2018 року щодо внесення відомостей за ч.1 ст.115 КК України (т.1 а.п. 60), протоколу огляду місця події від 10.03.2018 року з фото таблицями та відеозаписом щодо обстановки домоволодіння АДРЕСА_2 та виявленого трупа ОСОБА_10 з пошкодженнями на грудній клітці справа 4 межребір`я (т.1 а.п. 61-91), лікарського свідоцтва про смерть № 964 від 10.03.2018 року щодо смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через множинні колоті проникаючі сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням грудної частини аорти та тампонади серця кров`ю (т.1 а.с.92), висновку експерта № 964 від 10.04.2018 року щодо причини смерті ОСОБА_10 в результаті чотирьох проникаючих сліпих колотих поранень грудної клітки (т.1 а.п.93-99), висновку від 10.03.2018 року щодо перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. (т.1 а.с.134) - засвідчують повну відповідність показанням потерпілої, наведених письмових доказів щодо обставин злочину зафіксованим органом досудового розслідування із встановленими місцевим судом фактичними обставинами справи.

Документально зафіксована слідова інформація щодо тілесного ушкодження, виявленого на тілі ОСОБА_10 , зокрема у вигляді чотирьох проникаючих сліпих поранень грудної клітки відповідає показам потерпілої щодо нанесення обвинуваченим померлому удару виделкою.

Виникнення тілесного ушкодження у померлого саме від виделки не заперечує і сам обвинувачений.

Проведені експертні дослідження вилучених слідів з речей потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , за якими відповідно не виключається присутність на футболці, майці, гамашах потерпілого крові обвинуваченого (т. 2 а.с.141-146), на куртці обвинуваченого слини та крові потерпілого (т. 2 а.с.119-128, 147-152).

Висновок судово-психологічної експертизи № 234 від 21.05.2018 року засвідчив, що в момент скоєння інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_7 у будь-якому особливому емоційному стані (фізіологічний афект або інший емоційний стан: стрес, фрустрація, образа, гнів, ревнощі, тощо) який здійснював суттєвий вплив на його поведінку та мав юридичне значення не перебував, а перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с.153-160).

Обвинувачений, не оспорюючи змісту наданих письмових доказів, вказує про їх недопустимість з підстав не відкриття їх стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, що колегією суддів з урахуванням правового висновку Великої Палата Верховного Суду, викладеного в постанові ЄУ № 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) від 16 жовтня 2019 року не береться до уваги, оскільки з даним доказами сторона захисту була ознайомлена під час судового розгляду.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що покладенні в основу обвинувального вироку письмові докази були відкриття стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_7 від 31.05.2018 року та його захисником ОСОБА_9 від 31.05.2018 року (т.1 а.п. 10-11) свідчить про факт доступу сторони захисту до матеріалів досудового розслідування та про їх обізнаність як про процесуальні рішення, так і доказовою базою (т.1 а.п. 6).

Твердження обвинуваченого що районний суд не врахував висновки судово-медичної експертизи № 964 від 10.04.2018 року про можливість потерпілим спричинити удар самостійно, з огляду на зміст оскаржуваного вироку є неспроможним.

Так, місцевий суд достатньо приділив уваги аналізу даної медичної експертизи и медичний висновок про локалізацію деяких виявлених у померлого ушкоджень на ділянках, доступних для нанесення власною рукою оцінені судом у сукупності із усіма доказами.

Окремо сам по собі наведений медичний висновок не засвідчує факту самостійного нанесення потерпілим ОСОБА_10 удару виделкою у власну грудну клітину.

Натомість досліджені докази і, зокрема обставини щодо розташування обвинуваченого по відношенню до потерпілого засвідчують спричинення обвинуваченим удару металевою виделкою в область передньої поверхні грудної клітини потерпілого.

Окремій увазі, відповідаючи на такі доводи сторони захисту, судова колегія приділяє направленості ранового каналу зверху донизу; довжині ранового каналу, що становить 9-10 см. (т.1 а.п. 93-102 висновок СМЕ № 964 від 10.04.2018 року), що вказує на силу удару, яким пробито грудну клітку та беззаперечно спростовує твердження обвинуваченого про самостійність та випадковість спричинення потерпілим самому собі удару при зазначених обвинуваченим обставинах.

Відповідаючи на доводи обвинуваченого щодо того, що недопитаний експерт, який проводив вищенаведену експертизу, слід зазначити, що ніхто із учасників провадження під час судового слідства не ставив питання про допит експерта, а з урахуванням принципу змагальності сторін та диспозитивності, що регламентують ст.ст. 22, 26 КПК України, суд дослідив докази, зберігаючи об`єктивність та неупередженість.

При цьому, сам обвинувачений у судовому засіданні 12 листопада 2018 року (т.1 а.п. 181-184) після оголошення висновків експертизи № 964 від 10.04.2018 року не ставив питання про допит експерта, який проводив дану експертизу.

З приводу зазначеного доводу слід додатково зауважити, що за зрозумілості описової частини і висновків судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 № 964 від 10.04.2018 року, інших доказів та відсутності відповідних клопотань, суд першої інстанції не мав підстав для допиту експерта.

В подальшому, вирішуючи питання щодо закінчення з`ясування обставин та перевірки доказів, сторона захисту також не висловлювала заперечень та не заявляла клопотань в порядку доповнень щодо виклику експерта та не наполягала на його допиті, а отже неповноти судового розгляду, врахувавши положення ст. 410 КПК України та, зокрема порушень ст. 356 КПК України районний суд не допустив.

Твердження обвинуваченого про неповноту судового слідства у зв`язку з тим, що не допитаний свідок ОСОБА_14 , судова колегія не приймає до уваги, оскільки даний свідок, згідно наданої заяви відмовилася від дачі показань відповідно до положень ст.63 Конституції України, оскільки вона є колишньою дружиною ОСОБА_7 , з яким має спільну неповнолітню дитину (т. 1 а.п. 246).

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту у судовому засіданні від 20.20.2019 року щодо заявленого прокурора клопотання про допит свідка ОСОБА_14 категорично заперечувала (т.1 а.п. 224-225, аудіозапис с/з від 20.20.2019 року).

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи обвинуваченого щодо здійснення на нього працівниками поліції під час досудового розслідування впливу та неналежного надання захисту адвокатом ОСОБА_9 через вмовляння надати визнавальні покази вважає їх надуманими, оскільки ОСОБА_7 будь-яких об`єктивних даних на підтвердження вказаних доводів не вбачається.

Так, протягом усього судового розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_7 зазначав аналогічну позицію щодо обставин події, не визнаючи провину, не висловлював підстав для відмови від захисника, недовіри захисникові чи незгоди із обраною тактикою захисту. Натомість, захисник був присутнім при судовому провадженні, подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, виклавши доводи, які узгоджуються із позицією ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в оскаржуваному вироку відсутні посилання суду на будь-які викриваючи докази у вигляді: будь-то слідчого експерименту, окремих визнавальних показань ОСОБА_7 щодо обставин означених подій як на досудовому розслідуванні чи під час судового слідства, наданих в результаті незаконного стороннього впливу.

Доводи апеляційної скарги захисника, які були предметом оцінки в суді першої інстанції, стосовно наявності в діях ОСОБА_7 необхідної оборони, колегія судів не бере до уваги, оскільки показання допитаних потерпілої, свідків у сукупності з іншими дослідженими письмовими доказами доводять вчинення обвинуваченим вбивства ОСОБА_10 .

На користь правильності висновку суду щодо наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство свідчать наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_10 , агресивна поведінка обвинуваченого безпосередньо перед вбивством, неприязні відносини між обвинуваченим і вбитим протягом певного часу, що підтверджено під час судовому розгляду потерпілою та свідками, локалізація удару у життєво важливий орган, сила удару, яким пробито грудну клітку потерпілого, на що вказує довжина 4 ранових каналів, яка становить 9-10 см.

Аргументи обвинуваченого з приводу надання ним медичної допомоги ОСОБА_10 , з урахуванням сукупності інших переконливих обставин не спроможні спростувати висновок суду щодо умисного протиправного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 смерті ОСОБА_10 .

Сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Загальні доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину є спростовними сукупністю досліджених доказів, а саме показаннями потерпілої, свідків, які узгоджуються із письмовими доказами, наведеними у вироку та достатньо проаналізованими судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Посилання обвинуваченого стосовного того, що не був обізнаний про право на суд присяжних є безпідставним з урахуванням положень ст. 12, ч.3 ст. 31 КПК України. Дане кримінальне провадження розглянуто колегіально судом у складі трьох суддів, що відповідає вимогам ч.2 ст. 31 КПК України.

Твердження обвинуваченого про упередженість суду не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Так, протягом усього судового розгляду місцевий суд, зберігаючи неупередженість, здійснював заходи, скеровані на забезпечення учасникам провадження здійснення ними процесуальних прав і будь-яких дій, які б вказували на наявність обставин, що викликають сумніви у неупередженості суду не допускав.

Суд апеляційної інстанції констатує відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Підстав, чітко встановлених ст. 415 КПК України для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції апелянтами не наведені. Апеляційна інстанція, перевіривши такі вимоги, не знаходить підстав для призначення нового судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України з урахуванням особливої тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності двох обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та у відношенні особи похилого віку, відсутності пом`якшуючих обставин, даних щодо особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, призначив необхідне і достатнє покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи обвинуваченого на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин у вигляді наявності на утриманні неповнолітньої дочки та постійного місця роботи, то на переконання колегії суддів, наведені обставини не є достатньо переконливими обставинами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та можливість пом`якшити призначене покарання. При цьому, як вступна частина вироку, так і мотивувальна частина засвідчує врахування судом усіх відомостей стосовно особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4