ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/914/19 Номер провадження 11-кп/814/674/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000182 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 1256, 08 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

11 квітня 2019 року близько 01 год. ОСОБА_8 після вживання алкогольних напоїв повернувся до свого будинку АДРЕСА_1 , де проживав із рідним братом ОСОБА_9 .

Увімкнувши світло, розбудив брата, внаслідок чого між ними на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин виник словесний конфлікт.

При цьому обвинувачений, перебуваючи у стані емоційного збудження та алкогольного сп`яніння, діючи з мотивів особистої неприязні та помсти, маючи умисел на протиправне заподіяння ОСОБА_9 смерті, знаходячись у кімнаті біля дверей, взяв із столу правою рукою кухонний ніж та убив брата, нанісши йому ззаду наперед із послідуючим одночасним кроком вперед два колото-різаних ножових поранення в область передньої поверхні грудної клітини справа.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії підзахисного з ч.1 ст.115 КК України на ст.128 КК України та призначити покарання у виді двох років обмеження волі.

Вважає, що місцевий суд помилково оцінив фактичні обставини справи, оскільки у ОСОБА_8 не було мотиву на вбивство брата, а мало місце необережне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Стверджує, що інцидент між братами стався на підставі раптового побутового конфлікту, обвинувачений не готувався заздалегідь до вбивства, не підшукував та не готував знарядь злочину.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не встановлено, яким саме предметом було вчинено злочин і навіть якщо це був ніж, то не спеціально підготовлений, а господарсько-побутового призначення.

Зазначає, що суд не дав оцінку показанням обвинуваченого, який пояснював, що під час сварки вхопив, не дивлячись, предмет зі столу та хотів нанести удари в область плеча, але брат відхилився, і він випадково влучив в область грудної клітини.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та спрямованість умислу обвинуваченого на вбивство потерпілого підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Так, фактичні обставини, за яких обвинувачений спричинив потерпілому два колото-різаних ножових поранення в область передньої поверхні грудної клітини справа, ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи захисника про необхідність кваліфікації дій підзахисного за ст.128 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство, а з необережності спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, є юридично неспроможними.

Стаття 128 КК України передбачає кримінальну відповідальність за необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується: дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідками.

Необережне заподіяння тілесного ушкодження, що викликало смерть потерпілого, щодо якої має місце необережна вина, кваліфікується як вбивство через необережність.

Враховуючи, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_8 , настала смерть людини, дії обвинуваченого в даному випадку в будь-якому разі неможливо кваліфікувати за ст.128 КК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, через відсутність умислу на вбивство, є непереконливими.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

З суб`єктивної сторони вбивство через необережність може бути вчинено внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає їх настання, або з непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснив, що для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Так, місцевий суд правильно врахував, що ОСОБА_8 , наносячи потерпілому ззаду наперед із послідуючим одночасним кроком вперед два удари ножом в область передньої поверхні грудної клітини справа усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та якщо і не бажав смерті свого брата, проте свідомо припускав її настання.

Про спрямованість його умислу саме на позбавлення життя потерпілого свідчить і нанесення двох ударів з достатньою силою (глибина раневих каналів становить близько 8 см та 10 см, відповідно), а також характер і локалізація поранень, а саме проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, що супроводжувалося пошкодженням правої легені та серця.

Наведене спростовує твердження захисника про те, що обвинувачений випадково влучив ножом в область грудної клітини потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про невстановлення, яким саме предметом було вчинено злочин, спростовуються висновками судових експертиз, відповідно до яких колото-різані рани утворилися від дії колюче-ріжучого предмета, клинок якого має обушок і гостре лезо, найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка на рівні занурення біля 14,5 мм та 13 мм, відповідно (т.2 а.с.41-44).

Під такі ознаки підпадає клинок ножа №3, який був виявлений та вилучений в помешканні обвинуваченого.

Також суд обґрунтовано взяв до уваги, що вказаним діям обвинуваченого передувала сварка між ним та потерпілим на фоні сформованих неприязних відносин під час якої ОСОБА_8 убив свого брата.

Більше того, обвинувачений після вбивства сфотографував потерпілого на свій мобільний телефон, що підтверджується протоколом огляду його телефону від 11 квітня 2019 року (т.1 а.с.225-240).

Ці докази спростовують твердження захисника про те, що ОСОБА_8 не усвідомлював наслідків своїх дій і тому у нього не було підстав викликати швидку допомогу.

Дії обвинуваченого, який вранці повідомив про вчинення ним злочину, не свідчать про відсутність умислу на вбивство.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого, правильно оцінив його дії, кваліфікувавши їх за ч.1 ст.115 КК України.

Обираючи міру покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65, ст.50 КК України.

Враховуючи особу обвинуваченого, який активно сприяв розкриттю злочину та розкаявся у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, є учасником бойових дій, з огляду на думку потерпілого, який просив суворо його не карати, місцевий суд обґрунтовано призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованого злочину.

Водночас, вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння та непоправні наслідки у виді смерті молодої людини не дають колегії суддів підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, про що просить захисник в апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4