Справа № 520/6411/17
Провадження № 1-кп/520/385/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370 від 02.02.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабо, Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працюючого в ТОВ «Віраж», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
01.02.2017 року о 07.20 год., в світлий час доби, водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автобусом «БОГДАН А09202» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевіз пасажирів за маршрутом № 146 «вул. Маршала Жукова (гіпермаркет «МЕТРО» - вул. Затонського), рухався з боку пров. Економічного в напрямку вул. Чубаївської в Київському районі м. Одеси. Для здійснення посадки-висадки пасажирів водій ОСОБА_5 зупинив автобус в заїзному кармані зупинки громадського транспорту «6 станція Великого фонтану», що розташована поблизу будинку №16 біля правого краю проїзної частини відносно його напрямку руху. Після висадки пасажирів відновив рух транспортного засобу але в праве зовнішнє дзеркало заднього виду побачив літню жінку, яка наздоганяла автобус. Вирішивши під`їхати назустріч жінці, водій ОСОБА_5 почав здійснювати рух заднім ходом зі швидкістю приблизно 2 км/год. На шляху прямування, водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, при відсутності будь-яких об`єктів, що могли обмежувати оглядовість позаду його руху, діючи з необережності, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», 10.9 та ігноруючи їх вимоги, проявляючи злочинну самовпевненість, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у зв`язку з чим не помітив пішохода ОСОБА_7 , який перебував у статичному положенні на лінії руху транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд задньою правою частиною кузова керованого транспортного засобу на пішохода ОСОБА_7 , від чого він впав на проїзну частину, а водій ОСОБА_5 , продовжуючи рух заднім ходом далі, здійснив наїзд заднім правим колесом на ноги ОСОБА_7 . У наступному ОСОБА_7 помер.

Ушкодження, що були у ОСОБА_7 : закрита травма нижніх кінцівок - множинні садна обох гомілок, гемартроз лівого колінного суглоба, перелом правої малогомілкової кістки в середній третині викликали розвиток таких ускладнень: «Тромбоемболія правої легеневої артерії. Інфаркт - пневмонія 84 правої легені. Гострий флеботромбоз лівої загальної гомілкової вени».

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 14.03.2018 року №110: проведеної за фактом смерті потерпілого ОСОБА_7 , смерть останнього перебуває в прямому причинному зв`язку з ускладненням травми, отриманої в ДТП.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, за кваліфікуючими ознаками ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого
ОСОБА_5 у судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення визнав себе винним в повному обсязі, та підтвердив факт вчинення ним ДТП 01.02.2017 року о 07.20 год. внаслідок якого пішохід (потерпілий) ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження, котрі і стали причиною смерті останнього. Також обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що настання тяжких наслідків для потерпілого він не бажав та дуже шкодує про цю жахливу подію. Порушення правил дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого скоїв не навмисно. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень. Просив розглянути справу відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 , вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість.

Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого - доведена повністю.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кримінального стягнення, не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, працевлаштування, тяжкість скоєного, характеристику, його щире каяття, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, строком в 2 роки.

Потерпілим ОСОБА_8 до початку розгляду справи було заявлено цивільний позов, який в подальшому було уточнено.

Вирішуючи питання, щодо заявленого цивільного позову, потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_5 та ПрАТ СК «УПСК», в якому потерпілий ОСОБА_7 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 30000,00 гривень моральної шкоди з ПрАТ СК «УПСК» 200000,00 гривеньв частині стягнення завданої шкоди в наслідок ДТП життю та здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вивчивши цивільний позов з додатками, приходить до наступного висновку.

Так відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Щодо роз`яснень п.29 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільна - правова відповідальність власників наземних транспортних засобів має бути застрахована, що підтверджується полісом певного серійного номеру.
Цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ СК «УПСК», що підтверджується відповідним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів полісом № АК/ 1432616 від 26.09.2016 року.
Представник ПрАТ СК «УПСК» був повідомлений про час та дату судового розгляду завчасно та належним чином, але в судове засідання не з`явився, що в свою чергу не позбавляє суд вирішити питання щодо цивільного позову.
У відповідності до положень ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю особи фізичної особи, її чоловіку (дружині), батьками (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному, розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, та станом на теперішній час становить 12 х 3200 гривень = 38400,00 гривень.
Разом з тим обвинувачений визнав заявлені до нього вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання,що цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та ПрАТ СК «УПСК» підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 компенсації моральної шкоди в сумі 30000,00 грн., та з ПрАТ СК «УПСК» на користь ОСОБА_8 38400,00 грн. страхового відшкодування. В іншій частині позов задоволенню не підлягає з мотивів його необґрунтованості.
Згідно ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, 1166,1167,1168, 1187 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, і призначити основне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати за проведення авто - технічної експертизи в розмірі 1186,44 гривень.
Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_5 та ПрАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія», про стягнення матеріальної та моральної шкоди та стягнення страхової виплати - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 компенсацію моральної шкоди в розмірі 30000,00 гривень.
Стягнути з ПрАТ СК «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 страхову виплату у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 в розмірі 38400,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1