Справа № 760/9705/19
Провадження1-кс/991/950/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
30.01.2020 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення за заявою № 3108/26 від 26.03.2019.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 03.02.2020 скаргу було призначену до розгляду.
У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 26.03.2019 через приймальню НАБУ на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 ним було подано заяву за вих. № 3108/26 про вчинення кримінальних правопорушень суддею ОСОБА_5 , яку НАБУ зареєструвало під вх. № В-3526. У цій заяві ОСОБА_3 виклав відомості щодо можливого вчинення суддею Подільського районного суду м. Києва злочинів, передбачених ст. 170, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України. Станом на 02.04.2019 ОСОБА_3 у жодний спосіб не було повідомлено уповноваженими особами НАБУ про внесення до ЄРДР відомостей, що містились у його заяві.
Враховуючи той факт, що положеннями ст. 214 КПК України передбачено імперативний обов`язок внесення відомостей в ЄРДР та відмова у реєстрації заяви забороняється, заявник просить суд визнати бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 протиправною та зобов`язати його внести до ЄРДР відомості із заяви № 3108/26 від 26.03.2019.
У судовому засіданні заявник підтримав доводи, викладені у скарзі, та просив слідчого суддю задовольнити її.
Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України неявка детектива не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги належить відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду скарги встановлено, що у заяві вих. № 3108/26 від 26.03.2019 ОСОБА_3 повідомив, що суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , винесла неправосудне рішення за результатами розгляду справи № 758/12549/17, оскільки при розгляді, поданої ним скарги за вих.№1523/10 від 10.07.2017 року умисно порушила вимоги ст.26 КПК України, та вийшла за межі судового розгляду, розглянувши заяву по суті, тоді як повинна була лише з`ясувати факт додержання вимог статті 214 КПК України керівником ГПД НАБУ ОСОБА_4 .
Також заявник стверджує що, суддя ОСОБА_5 мусила поновити його порушені права як потерпілого та зобов`язати керівника ГПД НАБУ Калужинського А.В вчинити впродовж 24 годин певну дію, передбачену вимогами ч. 1 ст. 214 та ст. 307 КПК України (внести відомості за заявою про вчинення злочину до ЄРДР). Додає, що суддя під час ведення судового засідання грубо порушила вимоги ст. 321 КПК України, скільки не забезпечила додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, вчиняла перешкоди у здійсненні учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, не спрямовувала судовий розгляд на з`ясування всіх обставин кримінального провадження та не з`ясувала під час судового розгляду те, що не має значення для кримінального провадження.
У таких процесуальних діях судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_5 заявник вбачає ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 170, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 375, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У ч. 5 ст. 216 КПК України зазначено, що за Національним антикорупційним бюро України визначена підслідність відносно злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України.
Доводи ОСОБА_3 про вчинення суддею Подільського районного суду м.Києва ОСОБА_5 можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та незадоволенням заявником прийнятим судовим рішенням у справі за його скаргою. Заява № 3108/26 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями. ОСОБА_3 розцінює як злочин судове рішення, прийняте за результатом розгляду його заяви, оцінює безпосередньо дії, які має право вчиняти суддя під час розгляду конкретної справи, з урахуванням навантаження та процесуальної поведінки сторін по справі. За таких умов зміст описаних в заяві відомостей (обставин про вчинене, на переконання заявника, кримінальне правопорушення) не співвідноситься із зазначеним в її прохальній частині переліком статей КК України.
При розгляді цієї скарги слідчий суддя також враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Крім того, існує процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді. За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та ін.
Відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання. Дисциплінарні санкції мають бути пропорційними.
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів, намагання протиправно використовувати суди для відстоювання інтересів певних груп чи осіб не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів. Така ситуація є загрозою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом, адже ухвалення позитивного рішення може бути тільки на користь однієї сторони судового процесу, а інша завжди буде незадоволена результатом розгляду справи. Саме тому початок досудового розслідування щодо судді у разі незгоди з його рішенням є тиском на суд, і не є виправданим та ефективним для встановлення справедливості у конкретній справі.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_5 ознак вищезазначених злочинів, а фактично зводиться до незадоволення судовим рішенням та іншими процесуальними рішеннями судді.
За наведених обставин у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, за заявою ОСОБА_3 №3108/26 від 26.03.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1