Номер провадження: 11-кп/813/12/20
Номер справи місцевого суду: 523/1613/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0006304 від 14.12.2017 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Василівка, Миколаївського району, Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
засудженого за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі,-

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за те, що 14 грудня 2017 року, близько о 00:00 год., перебуваючи в приміщенні ресторану «Сканді», що розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, 126/А, під час конфлікту з ОСОБА_7 ,, що стався на ґрунті неприязних відносин, діючи з раптово виниклим умислом на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_7 , наніс останньому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з іспитовим строком, посилаючись на те, що висновки суду невідповідають фактичним обставинам справи, судом істотно порушенні вимоги кримніального процесуального закону, та призначене покарання не відповідає тяжксті вчиненого злочину та особі обвиуначеного, через суворість.
В обгрунтвання невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону обвинувачений зазначив, що суд безпідставно втснаовив, що конфлік виник на ґрунті неприязних відносин, оскільки конфлікт було спроваковано діями потерпілого, який обіймав дружину обвинуваченого. Судом не встнаовлено доказів, які б свідчили про те, що конфлікт виник на ґрунті неприязних відносин.

В обгрунтвання невідповідності призначеного покарання тяжксті вчиненого злочину та особі обвиуначеного, через суворість, обвиунвачений зазначив, що судом при призначенні покарання не надано належної оцінки даним, які характеризують обвинуваченого, зокрема, що він позитивно характеризуєтся, має постійне місце роботи та проживання, має сім`ю та раніше не судимий.
Також судом не була врахована досудова доповідь органу пробації про можливість звільнення обвиунваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
Обставини вчиненого злочину, дані щодо особи обвинуваченого та думка органу пробації, у сукупності вказують на можливість застовання ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримавли апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Так, факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , показаннями обвинуваченого, який факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, які є прямими доказами, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також висновками експертів та документами, які судом першої інстанції були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, на підставі яких суд правильно встановив обставини події злочину.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, щовін перебував у ресторані «Сканді» на святкуванні дня народження своєї дружини. Під час святкування у холі ресторану виник конфлікт між ОСОБА_9 та ним. Він стояв спиною до обвинуваченого, та спілкувався з ним, про що конкретно не пам`ятає, під час конфлікту обвинувачений ОСОБА_9 наніс удар останньому в область обличчя від чого потерпілий втратив свідомість. В наслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий потрапив на стаціонарне лікування.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт того, що застосував насильство відносно потерпілого ОСОБА_9 , оскільки пояснив, що він штовхнув потерпілого, останій впав та від чого міг отримати тілесні ушкодження.
Під час апеляційного розгляду обвиунвачений ОСОБА_9 підтвердив факт застовання насильства до потерпілого, внаслідок чого останій отримав тілесні ушкодження.
Свідок-очевидець ОСОБА_14 суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 стояв у холі ресторана, а обвинувачений вдарив його у лице кулаком, від удару потерпілий впав та втратив свідомість. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе дуже агресивно.
Свідок ОСОБА_16 , пояснила суду, що свідком події не була, однак у ресторані «Сканді» обвинувачений ОСОБА_9 алкоголь не вживав та повидив себе пристойно.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснили, що бачили лише наслідки бійки, коли вийшли з ресторану то побачили у холі ресторану сидячого на підлозі потерпілого ОСОБА_7 у якого було все обличчя у крові а обвинуваченого ОСОБА_9 виводили з ресторану у неадекватному стані.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що бачила, як обвинувачений ОСОБА_9 відштовхнув потерпілого, від чого останній впав у ялинку.
Показання потерпілої та свідків об`єктивно підтверджуються наступними висновками експертів та документами.

Висновоками експерта від 28.12.2017 року №3330 та від 28.12.2017 за № 3330, згідно яких потерпілого ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження легкі тілесні ушкодження, які були спричинін від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях не відобразилися. Такими тупими предметами могли бути руки, ноги. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя.зазначені тілесні ушкодження виникли незадовго до звернення ОСОБА_7 до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричиненні 14.12.2017 року
Пояснення обвиунваченого ОСОБА_9 в чстині того, що тілесні ушкодження потерпіим були отриманні внаслідок падіння, спростовуються зазначеними виснвоками, оскільки згідно висновків, виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися в умовах падіння з положення стоячи на площині та не характерні для власноручного спричинення.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_9 на фото № 3, як особу, що заподіяло йому тілесні ушкодження.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дослідив докази по справі в зазначеному обсязі, необхідному для встановлення обставин події злочину, дав їм належну оцінку, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення, з наданням належної правової кваліфікації його діям.

В апеляційній скарзі обвинувачений оспорює тільки те, що конфлікт був спровокований потерпілим.

Однак, апеляційний суд вважає, що спровокування конфлікту не спростовує факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 потерпрліому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
При цьому, апеляційний судом не встановлено обставин, які б свідчили, що конфлікт був спровокований потерпілим.

При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих доказах, підтвердження не знайшли, спростовуються матеріалами кримінального провадження та вироком суду, мотивувальна частина якого відповідає вимогам ст. 374 ч. 3 КПК України, всі зазначені докази були досліджені, проаналізовані та оцінені згідно вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, в тому числі, що ОСОБА_9 частково визнав свою вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має власну сім`ю, постійне місце проживання, за яким посередньо характеризується дільничним інспектором поліції, офіційно працевлаштований, а також висновок досудової доповіді органу пробації про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за умови здійснення інтенсивного нагляду, застосування соціально-виховних заходів та виконання індивідуального плану, встановленого пробаційною програмою.
Судом встановлено відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, передбачених ст.ст.66-67 КК України.

В аепляцній скарзі обвиунвачений не ставив під сумнів висновок суду першої інстанції про відсуьтність обставин, що пом`якшують покарання.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі, у межі санкції ст. 122 ч. 1 КК України, та призначив обвинуваченому покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оскаржує вирок суду щодо необгрунтованості призначеного покарання, як занадто суворе, тобто згодний з визначеним судом розміром покарання.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всі обставини, які характеризують обвиунваченого та думка органу пробації, апеляційній суд вважає безпідставними, оскільки, згідно вироку суду, зазначені в апеляційні скарзі обставини, якими обвинувачений обґрунтовує вимоги щодо зміні судового рішення та застосування ст. 75 КК України, були належним чином дослідженні, оцінені та враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Разом з тим, враховуючи обставини вчиненого злочину, думку потерпілого, який вважав, що виправлення обвиунваченого можливо тільки в місцях позбавлення волі, оскільки обвинуваченийй не здійснив жодних дій для усунення заподіяної шкоди та для примірення з потерпілим, а також враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, так як покарання призначено судом першої інстанції у вигляді обмеження волі є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження ним нових злочинів.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки обвинувачений не навів жодних обставин, які суд не врахував би при призначенні покарання, передбачених законом підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України, не вбачається.

Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задвоолення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року, яким ОСОБА_9 засудженого за ч.2 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 17.03.2020 року, о 16 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3