1Справа № 335/2860/19 1-кп/335/221/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004164 від 20.11.2018 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя,

громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

ВСТАНОВИВ :

20.11.2018 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «SKODA FELICIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Південне шосе в напрямку вул. Діагональна, збоку вул. Верхня у м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку №32 по вул. Південне шосе, проїзну частину, по позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідному переході, перетинала пішохід ОСОБА_8 , рухаючись, справа на ліво за ходом руху водія ОСОБА_5 .

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 , водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну здатність виявити пішохідний перехід та пішохода на ньому, діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до зупинки не застосував, дорогу пішоходам не надав, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 передньою правою частиною кузова керованого автомобіля, після чого на вказаному автомобілі покинув місце події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 106М від 16.02.2018 року, пішоходу ОСОБА_8 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «тупа травма лівого колінного суглоба з розривом великогомілкової колатеральної зв`язки, задньо-медіального відділу капсули та паракапсулярний відрив медіального меніска лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин в області лівого колінного суглоба, яке кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Закритий уламковий перелом плечової кістки в середній її третині з наявності вільно розташованого кісткового фрагменту, перелом анатомічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які були фіксовані металевою конструкцією (виконання оперативного втручання), які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Струс головного мозку.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 9-70 від 19.02.2018 року в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «SKODA FELICIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.18.1, Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним транспортного засобу.

Крім того, 20.11.2018 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «SKODA FELICIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Південне шосе в напрямку вул. Діагональна, збоку вул. Верхня у м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку №32 по вул. Південне шосе, проїзну частину, по позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідному переході, перетинала пішохід ОСОБА_8 , рухаючись, справа на ліво за ходом руху водія ОСОБА_5 .

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_8 , маючи об`єктивну здатність виявити пішохідний перехід та пішохода на ньому, діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до зупинки не застосував, дорогу пішоходам не надав, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 передньою правою частиною кузова керованого автомобіля, після чого на вказаному автомобілі покинув місце події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 106М від 16.02.2018 року, пішоходу ОСОБА_8 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «тупа травма лівого колінного суглоба з розривом великогомілкової колатеральної зв`язки, задньо-медіального відділу капсули та паракапсулярний відрив медіального меніска лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин в області лівого колінного суглоба, яке кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Закритий уламковий перелом плечової кістки в середній її третині з наявності вільно розташованого кісткового фрагменту, перелом анатомічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які були фіксовані металевою конструкцією (виконання оперативного втручання), які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Струс головного мозку.

ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п. 2.10 г) Правил дорожнього руху України згідно з яким: «2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу», достовірно знаючи, що після наїзду на пішохода, він такими своїми діями поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, об`єктивно маючи можливість для надання допомоги постраждалій, не виконав свого громадського обов`язку, що поклав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не зупинився, не переконався, чи потребує потерпіла допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, за допомогою до присутніх не звернувся, не відвіз потерпілу до найближчого лікувального закладу, а втік з місця події, умисно залишивши ОСОБА_8 у небезпечному для життя становищі, яка в силу отриманих травм, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження і залишалася лежати на дорожньому покритті.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному та пояснив, що в листопаді 2018 року в ранковий час одного з днів рухався за кермом автомобіля «Шкода феліція» по вул. Південне шосе в напрямку вул. Діагональна в м. Запоріжжя зі швидкістю приблизно 40 км/год. В районі будинку № 32 здійснював об`їзд великогабаритного автомобіля. Відразу не помітив пішохода на переході, розпочав гальмування, автомобіль пішов юзом. Вирішив проскочити, але удар відбувся правим дзеркалом, яке склалось. Не зупинився і продовжив рух, так як в дзеркало заднього виду побачив, що на дорозі ніхто не лежить. Через деякий час був зупинений працівниками поліції, які повідомили про наслідки ДТП. Перед потерпілою вибачився, двічі надсилав кошти по 200 гривень. Визнає заявлений цивільний позов в частині відшкодування коштів на лікування, а моральну шкоду ні.

Свою вину в скоєних кримінальних правопорушеннях визнає в повному обсязі, щиро розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 є доведеною, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, та за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

При визначенні ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину і розкаявся в скоєному, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його сімейне і матеріальне становище, поведінку після скоєного злочину, а також те, що він є пенсіонером, а шкода, завдана кримінальними правопорушеннями частково відшкодована.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив декілька злочинів, за жоден з яких він не притягався раніше до кримінальної відповідальності, остаточне покарання має бути призначено на підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів.

У кримінальному провадженні потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування 46 335 гривень 72 копійок матеріальної шкоди та 30 000 гривень моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , суд керується нормами ч.1, 5 ст.128 КПК України та ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168 та 1177 ЦК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти задоволення позовних вимог у частині майнової шкоди, але заперечував проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що потерпілою ОСОБА_8 надано докази на підтвердження розміру понесених нею матеріальних витрат та документально підтверджено матеріальні збитки суму 46 335 грн. 72 коп. , а також те що обвинувачений визнав позов в цій частині, суд вважає за необхідне задовольнити ці позовні вимоги в частині стягнення спричиненої матеріальної шкоди.

Стосовно заявлених потерпілою вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд погоджується з тим, що потерпілій стороні дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправної дії обвинуваченого, потерпіла зазнала душевних страждань, що призвело до істотних змін в її житті.

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості. Так, заявлений потерпілою моральний позов в розмірі 30 000 гривень, є занадто великим, тому позов в частині морального збитку слід задовольнити частково.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих потерпілою стороною душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у житті, які зазнали вимушеного порушення життєвого ритму, необхідністю витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, що, із врахуванням принципу диспозитивності відповідно до ст. 13, 23, 1167 ЦК України, ст.128 КПК України, та заявлених вимог, суд виходячи з принципів розумності та справедливості, співмірності, з урахування матеріального стану обвинуваченого, вважає що з ОСОБА_5 , слід стягнути 10 000 гривень моральної шкоди, зважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог та характеру діяння обвинуваченого ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, конкретних обставин справи. В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

В ході судового розгляду встановлено, що судові витрати по справі складаються із розміру витрат на залучення експерта при проведенні експертизи №9-70 від 19.02.2019 року загальною сумою 1716 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витрати, зазначені в обвинувальному акті, документально підтверджені у матеріалах кримінального провадження, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь Держави.

Арешт на майно накладався ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2018 року у справі № 334/9201/18 (провадження № 1-кс/334/3769/18), який підлягає скасуванню.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 на досудовому слідстві не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, та призначити наступне покарання:

- по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік;

- по ч.1 ст.135 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 46 335 гривень 72 копійки та заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави судові витрати на залучення експерта при проведенні експертизи №9-70 від 19.02.2019 року загальною сумою 1716 гривень 00 копійок.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2018 року у справі № 334/9201/18 (провадження № 1-кс/334/3769/18) на автомобіль «Skoda Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Skoda Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , що знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, - повернути власнику ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення їй копії вироку, до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя: ОСОБА_1