ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1615/20 Справа № 204/1827/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000484,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
встановила:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повернуто прокурору, з підстав його невідповідності вимогам КПК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, є не конкретизованим.
Згідно обвинувального акта, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 14 березня 2020 року близько 20 год. 57 хв., маючи злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням на територію домоволодіння, що належить раніше незнайомому потерпілому ОСОБА_8 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , визначивши при цьому майно, а саме велосипед фірми «ARDIS», що знаходилось на території домоволодіння за вищевказаною адресою, як предмет свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням на територію домоволодіння, знаходячись у вказаному місці та вказаний час, діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, наблизився до паркану, який огороджує територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . З метою реалізації свого умислу, переліз через паркан домоволодіння, тим самим проник на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, та діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, з метою наживи, взяв чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_8 - велосипед фірми «ARDIS», вартістю 4500 грн. та з метою доведення злочинного умислу до кінця через бокову огорожу, що поєднує ділянку домоволодіння АДРЕСА_3 , перекинув вище вказаний велосипед.
Таким чином, виконавши всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, покинувши територію вищевказаного домоволодіння з викраденим майном та спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на вищезазначену суму.
Проте ОСОБА_6 не зміг довести свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки через декілька хвилин, неподалік будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , з викраденим майном був затриманий потерпілим ОСОБА_8 , та працівниками поліції, які були викликані потерпілим в момент виявлення ним злочину.
З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що крадіжка вчинена з території домоволодіння. Між тим, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального правопорушення.
На думку суду, порушення ст. 291 КПК України в даному обвинувальному акті неможливо усунути під час судового розгляду у передбаченому ст. 338 КПК України порядку, оскільки частиною першою вказаної норми закону передбачена можливість змінити прокурором обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, направити обвинувальний акт до суду першої інстанції на нове підготовче судове засідання у іншому складі суду.
Посилається на те, що у підготовчому судовому засіданні не вирішується питання про доведеність вини обвинуваченого. Однак судом першої інстанції, в ухвалі про повернення обвинувального акта зазначено про порушення вимог ст. 291 КПК України. Таким чином, суд при проведенні підготовчого судового засідання вийшов за його межі та перейшов до встановлення та підтвердження розміру заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди шляхом оцінки доказів.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Даних про поважність причин неявки до суду не надходило. Тому, з врахуванням думки прокурора та потерпілого, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати, обвинувальний акт повернути для розгляду до суду першої інстанції.
Потерпілий підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора.
В судових дебатах учасники судового провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту та форми обвинувального акту визначені в ст. 291 КПК України.
Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення та обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальний частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
З аналізу зазначених вимог кримінального процесуального закону вбачається, що формулювання обвинувачення, яке зазначається в обвинувальному акті повинно містити місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, а також вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 14 березня 2020 року близько 20.57 годин, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння.
Органом досудового розслідування, умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом досудового розслідування не конкретизовано обвинувачення, що пред`явлене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що крадіжка вчинені з території домоволодіння.
Між тим, при викладенні правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність зазначено, що умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.
Зазначені суперечності, на переконання колегії суддів, не дають змоги суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням та позбавляє можливості роз`яснити суть обвинувачення, що може бути визначено як порушення право на захист.
Тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, є безпідставними.
Приймаючи до уваги викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, та необхідності у зв`язку з цим повернення обвинувального акту прокурору, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають будь-яких сумнівів.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд та в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора є безпідставною, такою, яка не може підлягати задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4