Справа № 447/567/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/385/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації установи виконання покарань спільного зі спостережною комісією Миколаївської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що засуджений відбуває покарання призначене за сукупністю вироків, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, за період відбування покарання поведінка засудженого не засвідчила, що він довів своє виправлення, зокрема, за час відбування покарання засуджений отримав тільки одне заохочення, на виробництві працевлаштований не був, що не засвідчує його сумлінне ставлення до праці. Крім цього останній, не навчався, щоб здобути професію за час відбування покарання, незважаючи на те, що до засудження він не закінчив професійний ліцей.
Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить розглянути клопотання адміністрації установи виконання покарань спільного зі спостережною комісією Миколаївської районної державної адміністрації про його умовно-дострокове звільнення.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що вищенаведена ухвала є неправильною та незаконною, з огляду на те, що він за період відбування покарання він не вчинив жодного порушення, що свідчить про його виправлення та підставу для умовно-дострокового звільнення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.

З матеріалів справи, зокрема з клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії вбачається, що16 листопада 2017 року Малинським районним судом Житомирської області ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 18 квітня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_6 змінено даний вирок та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Початок строку відбування покарання 10.07.2018. Кінець строку відбування покарання 10.08.2021.

21 лютого 2020 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшло клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 та голови спостережної комісії про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації установи виконання покарань спільного зі спостережною комісією Миколаївської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .

Так, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання призначене за сукупністю вироків, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів; відбув встановлену законом частину покарання, однак за період відбування покарання поведінка засудженого не засвідчила, що він довів своє виправлення, зокрема за час відбування покарання засуджений отримав лише одне заохочення, на виробництві працевлаштований не був, що не засвідчує його сумлінне ставлення до праці. Крім цього, не навчався, щоб здобути професію за час відбування покарання, незважаючи на те, що до засудження він не закінчив професійний ліцей.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність судового рішення, а також те, що суд першої інстанції без важливих підстав відмовив йому у задоволенні клопотання, так як з матеріалів провадження вбачається, що дані наведені ним у апеляційній скарзі були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо відсутності порушень.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у засудженого ОСОБА_6 одного заохочення не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а тому ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4