ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1229/20 Справа № 200/5281/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, матеріали кримінального провадження № 0000245 від 28 грудня 2018 року за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Межова, Межівського р-ну, Дніпропетровської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року задоволено клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, та додатки до нього повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 містить лише викладені фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням, при цьому в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, яке відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення по справі. Зазначення прокурором в обвинувальному акті про те, що « ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України, а саме в одержані працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, в інтересах того, хто надає таку вигоду», суд не може розцінювати як формулювання обвинувачення і тому приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_7 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.
Крім того, судом першої інстанції зазначається, що органом досудового розслідування обставини кримінального правопорушення встановлені, однак, викладені в обвинувальному акті з порушенням вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, що унеможливлює в подальшому можливість прокурора змінити обвинувачення в суді.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для розгляду іншому складу суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 зазначені всі обов`язкові відомості, про якій йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті КПК України, так як орган досудового розслідування з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею. Формулювання обвинувачення викладене прокурором у відповідності та з дотриманням диспозиції інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України.
Крім того, у випадку ухвалення вироку, за змістом ч. 2, 3 ст. 374 КПК України, суд самостійно формулює обвинувачення, яке визнає доведеним або зазначає обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним. Разом з тим, суд відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України вирішує серед іншого і такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Разом з тим, прокурор відповідно до ст. 338 КПК України має право змінити обвинувачення, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити і складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого ним рішення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання є передчасним, і повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищезазначених підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 372 КПК України не зазначено номер кримінального провадження, оскільки ухвала, що викладається окремим документом, складається з вступної частини із зазначенням найменування (номера) кримінального провадження.
А також, повертаючи обвинувальний акт, суд в резолютивній частині ухвали не конкретизував прокурора, якому необхідно повернути обвинувальний акт, та не зазначено підстав для його повернення.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Також стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1. фактичних обставин кримінального правопорушення;
2. правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3. формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення)це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Так, визначаючи основні терміни КПК України, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК України). Для суду, цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК України).
Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК України доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З вказаної норми закону вбачається, що дійти висновку про неповноту досудового розслідування можливо лише під час судового розгляду, шляхом оцінки доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України.
Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання, фактично перейшов до стадії судового розгляду кримінального провадження згідно обвинувального акту, що суперечить вимогам ст. 314 КПК України та є неприпустимим, оскільки надав оцінку правильності кваліфікації дії обвинуваченого в той час як зазначені обставини стосуються доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначені обставини досліджуються і з`ясовуються на стадії розгляду справи по суті, а тому в даному випадку суд першої інстанції у порушення вимог кримінального процесуального закону фактично вдався до оцінки доказів, які підлягають дослідженню в іншій стадії судового розгляду.
Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання, роблячи аналіз фактичним обставинам кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, формулюванню обвинувачення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції явно вийшов за межі питань, передбачених ст. 314 КПК України, фактично надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим на думку колегії суддів істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та принципи диспозитивності та змагальності сторін, в той час як доводи прокурора зазначені в апеляційній скарзі в даному випадку превалюють над доводами зазначеними в ухвалі суду першої інстанції на підставі яких суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, з чим погоджується колегія суддів.
Судом першої інстанції в ухвалі не зазначено, які обставини перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.
В той час, як зазначені судом першої інстанції в ухвалі недоліки не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки всі інші питання зазначені в ухвалі з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді справи по суті.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, місцевий суд прийшов до неправильного висновку, про необхідність повернення обвинувального акту для приведення його у відповідність до вимог кримінального- процесуального закону безпідставно, з тих підстав, що обвинувальний акт містить лише викладені фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням, при цьому в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, яке відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення по справі, оскільки вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність та неповнота, порушують право обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачене ст. 42 КПК України знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується його право на захист.
Також у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.
Інших підстав для повернення обвинувального акту, чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_7 в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як орган досудового розслідування з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Крім того, відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Вирішуючи питання про повернення обвинувального акту прокурору, судом зазначено про те, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимоги ст. 374 КПК України застосовуються до вироку суду, який ухвалюється після закінчення судового розгляду.
Також слід визнати безпідставними посилання суду на вимоги ст. 409, 412 КПК України при вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору, зважаючи на те, що зазначені норми Закону є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в той час як судом вирішувалось питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Крім того, у випадку ухвалення вироку, за змістом ч. 3 ст. 374 КПК України, суд самостійно формулює обвинувачення, яке визнає доведеним або зазначає обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недопустимим. Разом з тим, суд відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України вирішує серед іншого і такі питання : чи мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Стосовно посилань прокурора в апеляційній скарзі, на те, що місцевим судом в порушення вимог ст. 372 КПК України, не зазначено номер кримінального провадження, оскільки ухвала, що викладається окремим документом, складається з вступної частини із зазначенням найменування (номера) кримінального провадження, а також те, що в резолютивній частині ухвали не конкретизував прокурора, якому необхідно повернути обвинувальний акт, та не зазначено підстав для його повернення, що є істотним порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу, та відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
В апеляційній скарзі прокурором не наведено доводів, якім б свідчили про те, що не зазначення судом у вступній частині ухвали номеру кримінального провадження, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Тому колегія суддів приходить до висновку про те, що та обставина, що судом у вступній частині ухвали не зазначено номеру кримінального провадження, а в його резолютивній частині не конкретизовано прокурора, якому обвинувальний акт повертається, не може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке є підставою для скасування суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0000245 від 28.12.2018, відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 3 ст. 354 КК України, якою обвинувальний акт відносно останнього було повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4