КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0005240 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Верхня Терса, Гуляйпільського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк тримання під вартою на шістдесят діб, тобто до 14 червня 2020 року включно.
Таке рішення суду вмотивовано тим, що з метою уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із урахуванням ступеня тяжкості інкримінованого злочину проти власності із застосуванням насильства, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими, даних про особу обвинувачених, зокрема ОСОБА_7 , який зареєстрований та проживав в Запорізькій області, суспільно-кориснею працею не займався, відносно нього в іншому суді перебуває на розгляді кримінальне провадження, і снують підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчиняти інші злочини, а тому, на даний час більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції провів судове засідання, в якому вирішувалось питання про продовження строків тримання під вартою зокрема ОСОБА_7 , без його участі, як захисника.
Звертає увагу суду, що в судовому засіданні був присутній захисник за призначенням, рішення про призначення якого приймалось завчасно, при цьому у судді були відсутні відомості про те, що захисник ОСОБА_6 не з`явиться в судове засідання.
Вказує, що захисник за призначенням не володіла інформацією про стан розгляду справи, наявність та обсяг доказів, нею не було відпрацьовано правової позиції щодо захисту ОСОБА_7 .
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що із журналу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що судом ставилось на обговорення та розглядалось питання про продовження строку тримання під вартою одному обвинуваченому, а саме ОСОБА_9 .
Захисник зазначає, що до матеріалів контрольного провадження не додано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, на які посилається прокурор.
Також відсутні докази законності та правомірності участі у судовому засіданні захисника ОСОБА_7 ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про участь у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги захисника до суду на направляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Під час апеляційного розгляду захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені, зокрема ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може уникати суду та продовжити вичиняти інші злочини.
Також суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який зареєстрований та проживає в Запорізькій обл., суспільно-корисною працею не займався, та відносно якого в іншому суді перебуває на розгляді кримінальне провадження, на підставі чого дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків щодо ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Доводи захисника щодо порушення права на захист ОСОБА_7 у зв`язку із проведення судового засідання без його участі, як захисника та за участі захисника за дорученням апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Як зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, йому було відомо про призначене засідання, однак в судове засідання він не з`явився, оскільки не зміг вчасно дістатись до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 КПК України, неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою.
Як вбачається із журналу судового засідання, головуючий суддя роз`яснював обвинуваченим можливість відводу захисників за призначенням, однак відводів захисникам обвинуваченими, зокрема ОСОБА_7 , заявлено не було.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про відсутність повноважень у захисника за дорученням ОСОБА_10 на здійснення захисту ОСОБА_7 , оскільки, як вбачається із журналу судового засідання, секретарем судового засідання, на якого відповідно до ч. 2 ст. 342 КПК України покладено обов`язок перевіряти повноваження захисників та представників, доповідати суду хто з`явився в судове засідання, та встановлювати особи всіх учасників кримінального провадження, було здійснено перевірку повноважень усіх учасників, які з`явились до суду.
Крім того журнал судового засідання є процесуальним документом достовірність якого під сумнів не ставиться.
Твердження апелянта про те, що захисник за дорученням ОСОБА_10 не володіла інформацією про стан розгляду справи, про наявність та обсяг доказів, та нею не було відпрацьовано правової позиції щодо захисту ОСОБА_7 є лише припущенням апелянта, оскільки жодних доказів на підтвердження здійснення адвокатом ОСОБА_10 неефективного захисту, надано не було.
Не знайшли свого підтвердження також доводи апелянта, щодо розгляду питання про продовження тримання під вартою лише щодо одного обвинуваченого, а саме ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на шістдесят діб, тобто до 14 червня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4