УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу
02 квітня 2020 року м. Володимир - Волинський
Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 лютого 2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо загальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_5 .
Клопотання обґрунтоване тим, що у органу досудового розслідування є докази, які свідчать про те, що 22 лютого 2020 року ОСОБА_5 , незаконно придбав у не встановлений спосіб подрібнену речовину рослинного походження, а саме особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, обіг якої обмежено, яку приблизно о 13 годині, в цей же самий день, незаконно переніс на одну з сільських вулиць с. Борочиче Горохівського району, де неподалік кафе «Вишневий сад» в період з 13 год. 00 хв. по 13 год. 39 хв. незаконно збув даний наркотичний засіб в трьох паперових згортках ОСОБА_8 за 600 гривень.

Висновком судової експертизи наркотичних засоби психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № 122 від 03.03.2020 року встановлено, що надані на експертизу речовини рослинного походження являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого (в перерахунку на висушену речовину) відповідно становить 2,30066 г., 2,3631 г. та відповідно 2,3402 г.

23 лютого 2020 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000066 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

31 березня 2020 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, як особу, яка щойно вчинила кримінальне правопорушення. При затриманні ОСОБА_5 виявлено та вилучено два поліетиленові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження.

01 квітня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_5 відмовився від дачі будь-яких пояснень, однак його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України підтверджується іншими доказами, зокрема: рапортом оперуповноваженого СКП Горохівського ВП, висновком судової експертизи наркотичних засобів № 122 від 03 березня 2020 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років за ч. 2 ст. 307 КК України.

У зв`язку з наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: 1. ймовірністю спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку із тяжкістю злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України); 2. ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може чинити тиск на свідків, схиляючи їх погрозами, залякуваннями до зміни показань з метою уникнення покарання за вчинення кримінального правопорушення (п.3 ч.1 с. 177 КПК України), а також неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий з прокурором заявлені ними вимоги підтримали.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 спочатку просили в задоволенні клопотання відмовити та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свою позицію обґрунтували наявністю у підозрюваного постійного місця проживання на території провадження досудового розслідування, позитивними характеристиками за місцем проживання, наявності у підозрюваного батьків-інвалідів, які потребують допомоги та стороннього догляду. Крім того, в заперечення клопотання сторона захисту зазначила, що підозрюваний не перешкоджає розслідуванню та сприяє розкриттю злочину, від показань не відмовлявся, а навпаки під час допиту заявив про визнання вини, однак не допитувався слідчим за обставинами справи. У зв`язку з цим ОСОБА_5 не має жодного наміру ухилятись від слідства та суду, а тим більше впливати на свідків у справі, оскільки фактично його позиція полягає у визнанні фактичних обставин справи.
В подальшому під час дослідження судом обставин затримання підозрюваного ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, захисник та підозрюваний заявили клопотання щодо надання юридичної оцінки судом законності вчинення даної процесуальної дії, а разом з тим просили суд відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу та не обирати його щодо підозрюваного.
Вислухавши пояснення слідчого та думку прокурора, які підтримали заявлене клопотання та просили клопотання задовольнити за підставами, викладеними у ньому, думку підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання, дослідивши додані до клопотання матеріали, проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання у їх сукупності, приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання в частині обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю доцільності його застосування.
Згідно наданих суду матеріалів клопотання, кримінальне провадження № 0000066, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 лютого 2020 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.
За клопотання вбачається, що у даному кримінальному провадженні розслідується версія щодо вчинення ОСОБА_5 незаконного придбання, зберігання, а також 22 лютого 2020 року збуту ОСОБА_8 особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу (марихуани)
У кримінальному провадженні проведено судову експертизу наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів № 122 від 03.03.2020 року, якою встановлено, що надані на експертизу речовини рослинного походження являють собою особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого (в перерахунку на висушену речовину) відповідно становить 2,30066 г., 2,3631 г. та відповідно 2,3402 г.

31 березня 2020 року слідчим було проведено затримання підозрюваного ОСОБА_5 з підстави, визначеної п.2 ч.1 ст.208 КПК України: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. У відповідності до протоколу затримання від 31 березня 2020 рокуу ОСОБА_5 було виявлено та вилучено два поліетиленові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження.

До матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б свідчили про факт внесення відомостей до ЄРДР кримінального правопорушення за епізодом від 31 березня 2020 року.

Слідчий в судовому засіданні пояснив, що СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться розслідування за даним епізодом злочинної діяльності ОСОБА_5 , однак у іншому кримінальному провадженні, яке станом на час розгляду клопотання не було об`єднане в одне із кримінальним провадженням № 0000066, вилучену у ОСОБА_5 речовину рослинного походження скеровано для проведення експертизи. Проте жодних документів у підтвердження вказаних доводів суду надано не було.

31 березня 2020 року у житлі ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого вилучено кошти в сумі 200 гривень та пластикову картку оператора стільникового зв`язку.

01 квітня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за епізодом вчинення ним незаконного придбання, зберігання, а також 22 лютого 2020 року збуту ОСОБА_8 особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу (марихуани).
Цього ж дня, слідчим проведено допит підозрюваного ОСОБА_5 під час якого останній від показань не відмовлявся, свою вину визнав повністю. Фактичні обставини справи в ході допиту слідчим не з`ясовувались.

На підставі ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В силу ч. 4 ст.29 Конституції України, кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
На підставі вимог ч.1 ст.207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Слідчим під час затримання ОСОБА_5 31 березня 2020 року було виявлено та вилучено у нього два поліетиленові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження. Відтак, вказана обставина є підтвердженням того, що 31 березня 2020 року існувала сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Отже затримання ОСОБА_5 було підставним.
У відповідності до ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.278 КПК України, письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
На підставі положень ч.ч.1, 2 ст.12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.
Згідно ч.3 ст.278 КПК України, у разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Аналіз вказаних норм свідчить про обов`язок сторони обвинувачення протягом 24 годин вручити затриманій особі повідомлення про підозру у вчиненні саме того злочину, за який її було затримано, або у зв`язку із закінченням вказаного терміну негайно її звільнити.
Під час розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не подано жодних доказів про вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні 31 березня 2020 року будь-якого кримінального правопорушення, що було підставою для його затримання в порядку п.2 ч.1 ст.208 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Відтак, тримання ОСОБА_5 під вартою у строки понад 24 години після його фактичного затримання не відповідає вимогам КПК України, суперечить положенням п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому у відповідності до ч.3 ст.206 та ч.3 ст.278 КПК України підозрюваного слід звільнити з-під варти негайно в судовому засіданні.
В той же час повідомлення ОСОБА_5 01 квітня 2020 року про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, є законною підставою для звернення сторони обвинувачення до суду із клопотанням щодо обрання відносно нього запобіжного заходу.
Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який кваліфікується як: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу.
Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, щодо якого йому повідомлено підозру за викладених у клопотанні обставин.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_5 матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Однак слідчим та прокурором не доведено та не надано доказів існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Крім того, прокурором та слідчим не було обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності,наявності злочинних зв`язків).
Крім того, згідно ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.
У справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує необґрунтованість ризиків про які зазначив прокурор, а також не наведення переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне місце проживання на території району, де проводиться досудове розслідування. Вчинив злочин вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Проживає разом із батьками-інвалідами та пристарілою бабусею, які потребують сторонньої сторонньої допомоги з боку дитини, позитивно характеризується за місцем свого проживання.
Позиція сторони захисту щодо визнання підозрюваним своєї вини у вчиненні злочину, який йому інкримінований, та його фактичних обставин, спростовує доводи сторони обвинувачення з приводу можливості впливу на свідків.
Доводи щодо можливості ухилення підозрюваним від слідства та суду є виключно припущеннями, які не підтверджені жодними доказами.
В той же час, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти зазначеним ризикам.
Суд також не приймає доводів прокурора про можливість продовження підозрюваним своєї злочинної діяльності, зокрема збуту за місцем його проживання наркотичних засобів, адже у житлі ОСОБА_5 органом досудового розслідування було проведено обшук, вході якого не виявлено жодних предметів, обіг яких заборонено.
Отже, враховуючи дані про особу підозрюваного, фактичні обставини справи та практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доказів щодо їх наявності. Прокурором під час розгляду клопотання не подано переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.
На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України, та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.
Керуючись, ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 208, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
В клопотанні керівника Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000066, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 лютого 2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_5 відмовити.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно після проголошення даної ухвали в судовому засіданні.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- за першим викликом прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні;
- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії ухвали 2 (два) місяця з дня її оголошення.
Ухвалу передати для виконання у Горохівський відділ поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 03 квітня 2020 року.

Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1