печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001625,

ВСТАНОВИВ:
28 травня 2020 року слідчий третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , за погодженням прокурора першого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні № 0001625 від 21.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 з метою заборони ОСОБА_6 , або особам, які будуть діяти від його імені, або за його дорученням відчужувати, розпоряджатися вищевказаними об`єктами нерухомості, заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомості та заборонити будь-яким особам користуватися вищезазначеним майном, окрім ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що вказане майно набуте кримінально протиправним шляхом та (або) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Третім відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001625 від 21.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими службовими особами Міністерства юстиції України, умисно, протиправно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, шляхом використання службового становища всупереч інтересам служби, незаконно внесли зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно попередніх власників 11 об`єктів нерухомості квартир АДРЕСА_13 , та в подальшому перереєстрували право власності на вказані квартири в інтересах третіх осіб, чим завдали тяжких наслідків.

В ході досудового розслідування виявлено, що 27.12.2018 державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_8 на підставі ухвали Керченського міського суду АР Крим № 24709, постановленої у 2007 році, відомості про яку в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, зареєстровано право власності на 11 квартир (№ 1-10, 15), розташованих за адресою: АДРЕСА_5 , на ім`я ОСОБА_9 .

Після того, 21.02.2019 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладено договір позики на суму 40,6 млн. грн. з терміном погашення суми боргу до 06.03.2019. При цьому, на вказані 11 квартир накладено заборону відчуження на користь іпотекодержателя ОСОБА_10 .

У подальшому за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 суддею Октябрського районного суду м. Полтави постановлено ухвалу, на підставі якої винесено виконавчий лист № 554/2979/19 від 15.07.2019 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 заборгованості за вказаним договором позики від 21.02.2019 у сумі 40,6 млн. грн.

На даний час право власності щодо вищевказаних 11 квартир шляхом проведення торгів на електронному аукціоні ДП «Сетам» Міністерства юстиції України в рамках відповідного виконавчого провадження перейшло до ОСОБА_10 .

Разом з тим досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленими службовими особами Міністерства юстиції України, які мають технічну можливість змінювати дані сформованих реєстрів, відомості про попередніх власників вищевказаних 11 квартир з електронної бази речових прав на нерухоме майно навмисно видалено, що ускладнює отримання даних про передніх власників.

В ході допиту свідка ОСОБА_7 встановлено, що у період з 1999 року по 2006 рік ним було придбано у власність 11 квартир ( АДРЕСА_13 . Останній безпосередньо зареєстрований і проживає з сім`єю у вказаних квартирах. Наприкінці грудня 2019 року, намагаючись передати в іпотеку одну з квартир, ОСОБА_7 випадково стало відомо, що вказані квартири зареєстровані за третьою особою ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 повідомив, що 27 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на 11 квартир, належних ОСОБА_7 за ОСОБА_9 на підставі рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007. Проте, таке рішення суду є на його думку підробленим документом, адже такої справи не існувало, жодних позовів до ОСОБА_7 не пред`являлося, тим більше в Криму, текст рішення відсутній, матеріали справи теж відсутні. Вказаним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на нерухоме майно (цих 11 квартир). З метою зміни територіальної підсудності в позові фігурувала, крім квартир у м. Києві, ще й нерухомість у м. Керчі. В результаті в заочному рішенні в цій частині позову відмовлено через не доведення права власності відповідача на таку нерухомість в Керчі. Текст рішення відсутній в ЄДРСР. Рішення ухвалено судом, який перебуває на окупованій території і перевірити його фактичну наявність важко.

Так, ОСОБА_7 зауважив, що рішення суду було видано ще у 2008 році, а фактично використане в 2018 році. Отже, згідно показів свідка майно ОСОБА_7 без належної правової підстави вибуло з його володіння шляхом вчинення шахрайських дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

При цьому, законодавство зобов`язувало державного реєстратора в будь-якому випадку перевірити факт наявності заочного рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на квартири за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В свою чергу, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на вищевказані квартири у попереднього власника ОСОБА_9 виникло 27.12.2018 на підставі ухвали суду Керченкського міського суду АР Крим № 2/709/2007 від 10.01.2008 року, яке відсутнє у реєстрі судових рішень.

25.05.2020 постановою слідчого квартири за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами.

Враховуючи наведене, у органу досудового розслідування виникла необхідність у забезпеченні кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

Слідчий в судовому засіданні доводи клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Третім відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001625 від 21.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими службовими особами Міністерства юстиції України, умисно, протиправно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, шляхом використання службового становища всупереч інтересам служби, незаконно внесли зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно попередніх власників 11 об`єктів нерухомості квартир АДРЕСА_13 , та в подальшому перереєстрували право власності на вказані квартири в інтересах третіх осіб, чим завдали тяжких наслідків.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на квартири за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

У свою чергу, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на вказані квартири у попереднього власника ОСОБА_9 виникло 27.12.2018 на підставі ухвали суду Керченкського міського суду АР Крим № 2/709/2007 від 10.01.2008 року.

Даних щодо відсутності цього рішення у реєстрі судових рішень, клопотання не містить. Також клопотання про накладення арешту на майно не містить даних про витребування слідчим у державного реєстратора документів, які стали підставою для оформлення права власності за ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів клопотання та доказів долучених до нього, наразі власником майна являється ОСОБА_6 , який не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, тобто є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Такі положення КПК України діють з 2016 року, тому у взаємозв`язку зі ст. 170 КПК України таке клопотання може бути подано лише прокурором. Однак, вказане клопотання подане до слідчого судді не уповноваженою особою слідчим, всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Крім того, 25.05.2020 постановою слідчого квартири за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому слідчим до матеріалів клопотання не долучено та не надано в судовому засіданні належних доказів, що підтверджували б, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України. Надано лише постанову про визнання квартир речовими доказами, як об`єктів кримінального правопорушення.

Однак, сама відсутність в Державному реєстрі судових рішень рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007, на підставі якого квартири вибули з власності ОСОБА_7 , не може свідчити про його підробку.

Одночасно, здійснення державним реєстратором реєстрації права власності на вказані квартири за ОСОБА_9 без перевірки наявності в ЄДРСР рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007, на думку слідчого судді, без підтвердження належним чином факту підробки рішення, жодним чином не обґрунтовує, що квартири є об`єктом кримінально-протиправних дій та набуті кримінально-протиправним шляхом.

Тобто, обставини набуття ОСОБА_9 права власності на зазначене майно органом досудового розслідування належним чином не досліджені, а висновки в клопотанні про накладення арешту щодо відповідності такого майна ознакам речових доказів є передчасними.

При цьому, визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною підставою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Крім того, слідчий суддя враховує, що на даний час власником вказаного майна є ОСОБА_6 , котрий набув право власності на вказані квартири в законний спосіб, з електронних торгів.

Так, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 2 КПК України).

За змістом ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.

Враховуючи викладене, те, що вказане клопотання, в порушення вимог КПК України, подане до слідчого судді не уповноваженою особою, того, що слідчим до клопотання не долучено доказів, що таке майно відповідає положенням ст. 98 КПК України та не доведеністю мети накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001625 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1