27.06.20 336/3216/20
Пр. № 1-кс/336/491/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,з участю помічника судді ОСОБА_2 ,яка виконує обов`язки секретаря судового засідання , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,раніше судимого
якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України по матеріалах досудового розслідування за № 0001710 від 25.06.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 ,за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.
В клопотанні зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється в тому,що 25.06.2020 р.приблизно о 20.00 год.,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,повторно,з корисливих мотивів,у стані алкогольного сп`яніння,переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,через вікно проник у приміщення будинку по АДРЕСА_2 ,звідки таємно викрав майно,що належить потерпілій ОСОБА_7 загальною вартістю 485 гр.77 коп.,однак на місці події був затриманий,тому не довів свій злочинний умисел до кінця з причин,що не залежали від його волі.
Слідчий просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину,не працює,не має доходів, тому є ризик, що у відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою він може продовжити протиправну діяльність, а також ухилитися від органу досудового розслідування і суду,перешкоджати проведенню досудового розслідування,впливаючи на свідків та потерпілого.
Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих мотивів, на які посилається слідчий.
Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав,що заявлених слідчим ризиків не існує,він не має намірів перешкоджати слідству,переховуватись або впливати на потерпілого і свідків,проживає в сім*ї з матір`ю та братом,повністю визнає винуватість,шкода його діями не завдана.
Захисник просив врахувати,що підозрюваний співпрацює із слідством,від органів слідства не ухиляється та встановленню фактичних обставин не перешкоджає,повністю визнав винуватість,викрадене майно повернуто потерпілій та шкода не завдана,а також має міцні соціальні та родинні зв`язки,тому ризиків,заявлених слідчим і прокурором,не доведено.
З посиланням на те,що в клопотанні не обґрунтовано неможливість обрання до підозрюваного іншого запобіжного заходу,а припущення слідства про наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки нічим не підтверджена,просить відмовити у задоволенні клопотання та обрати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов*язків,передбачених КПК України.
Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З наданих суду разом з клопотанням матеріалів суд встановив наступне.
25.06.2020 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001710 внесено відомості про почате досудове розслідування за фактом замаху на таємне викрадення майна з будинку ОСОБА_7
26.06.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України за викладених у клопотанні обставин.
В порядку ст.208 КПК України ОСОБА_4 був затриманий 25.06.2020 р.о 20 год.20 хв.
При допиті підозрюваного ОСОБА_4 не оспорюючи свою причетність до кримінального провадження,пояснив фактичні обставини та погодився з попередньою кваліфікацією його дій.
З наведеного встановлено,що з моменту вчинення протиправних дій,які ставляться йому за провину,до розгляду переховувався від слідства,перешкод для проведення досудового розслідування не створював,а можливість незаконного впливу на потерпілого,свідків,що є припущенням слідства,позбавленні сенсу з урахуванням обраної ним процесуальної позиції.
Виносячи рішення не на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, суддя враховує, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість продовження протиправної діяльності,переховування від слідства та суду.
Висновок слідства про наявність таких ризиків зроблені без врахування тих обставин,що підозрюваний має постійне місце проживання,де мешкає у сім`ї,співпрацює із слідством,шкода його діями фактично не завдана.
У який саме спосіб підозрюваний може перешкодити слідству та у проведенні яких слідчих дій чи прийнятті процесуальних рішень,при розгляді клопотання не з`ясовано.
Фактично слідчий визначив,що усі ризики щодо підозрюваного випливають із підозри його у вчиненні тяжкого злочину,однак така позиція з точки зору процесуального закону є неприйнятною.
У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Вказавши у клопотанні про можливість впливу з боку підозрюваного на свідків,потерпілу,слідчий не підтвердив доказами,що ці особи заявляли про такі побоювання,тому вказаний ризик,які і всі інші,викладені у клопотанні,заявлені виключно декларативно без жодного об`єктивного підтвердження.
З викладеного вище суддя дійшов до висновку,що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики,на які посилається слідчий при обґрунтуванні втручання у право підозрюваного на свободу,а на даний час таких ризиків з детальним обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки підозрюваного не встановлено.
Наявність у підозрюваного судимостей сама по собі не є підставою для його ув`язнення у даному провадженні.
Крім того,в клопотанні не аналізується можливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.
Виходячи з викладеного,суддя не встановив підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою,який є найбільш суворим запобіжним заходом.
Разом з тим,слідчий суддя вважає за доцільне обрати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків не відлучатися з місця постійного проживання з 20-00 години до 06-00 години в період дії запобіжного заходу, поклавши на підозрюваного відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом, не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 181, 184,193,196 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 -відмовити.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду негайно.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту,заборонивши підозрюваному в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 , в період часу з 20-00 до 06-00 години.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:
1)прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;
2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному обов`язки та наслідки їх невиконання.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє 60 днів з 25 червня 2020 року до 24 серпня 2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1