У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу начальника Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000005, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000005, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що під час підготовчого судового засідання не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт містить усі відомості, передбачені п. п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, релевантні (актуальні) до цього кримінального провадження, в тому числі формулювання обвинувачення та відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Зауважує, що в обвинувальному акті фактичні обставини викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати чи не вказувати ті обставини, які були чи не були, відповідно, нею встановлені.
За такого, позиція суду стосовно невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України та вказані підстави для його повернення є безпідставними, оскільки суд, в порушення вимог ст. ст. 314, 315 КПК України, фактично не перевірив наданий обвинувальний акт на відповідність нормам закону, а в підготовчому засіданні вирішив питання стосовно встановлення фактичних обставин справи, які підлягають встановленню лише під час судового розгляду.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000005, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, з огляду на наступне.
В обвинувальному акті, при викладенні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, з проникненням у інше приміщення.
Разом з тим, у формулюванні обвинувачення не зазначено мети, з якою ОСОБА_6 зайшов до приміщення магазину, у зв`язку із цим, моменту виникнення у нього умислу на здійснення нападу, не викладено обставин перебування ОСОБА_6 за прилавком та мети проникнення туди, не вказано форми вини щодо проникнення до іншого приміщення, а зазначено лише, що він переліз через прилавок, після чого вивів продавщицю на вулицю, і з кишені її фартуха взяв гроші в сумі 650 грн., завдавши саме продавщиці майнової шкоди в розмірі 650 грн.
Отже, у формулюванні обвинувачення не конкретизовано, чи потрапив ОСОБА_6 за прилавок з метою виявлення каси та чи вчиняв він дії на пошук грошових коштів, отриманих від продажу товарів, чи він переліз за прилавок з метою дістатися до продавчині та викрасти належні їй грошові кошти та чи сприймав у зв`язку із цим сам ОСОБА_6 перебування за прилавком як потрапляння до місця з обмеженим доступом, виходячи з того, що жодних дій, які він вчинив, перебуваючи за прилавком, в обвинувальному акті не викладено.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.04.2018 р. по справі № 569/1111/16-к та правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12, суд першої інстанцій дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України не сформульовано належним чином, воно не ґрунтується на обставинах кримінального провадження, є неконкретним, а тому зазначені суттєві недоліки обвинувального акту не дають можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, що унеможливлює розгляд такого обвинувального акту судом, оскільки останній перевіряє висунуте прокурором обвинувачення на підставі наданих сторонами доказів, але самостійно не проводить розслідування.

Заслухавши доповідь судді, прокурорів на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз положень ст. ст. 42, 291, 91 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , у формулюванні обвинувачення прокурором зазначено, що ОСОБА_6 12.01.2020 р. у період часу з 22.00 год. по 22.10 год., знаходячись в приміщенні магазину «Вікінг-24» розташованого за адресою: Миколаївська область, Березанський район, м. Березанка, вул. Суворова, 72, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вчинення нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, з корисливих мотивів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, задля подолання опору ОСОБА_10 , з метою заволодіння грошовими останньої, здійснив напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, який виразився у розмахуванні ножем перед обличчям потерпілої та приставленням ножа до її спини, після чого, правою рукою з правої кишені фартуху потерпілої дістав грошові кошти в сумі 650 грн. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 650 грн.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи та з проникненням у інше приміщення.
При цьому, у формулюванні обвинувачення, вчиненого ОСОБА_6 злочину, не зазначено обставин та мети його перебування у місці з обмеженим доступом для сторонніх осіб, а саме робочому місця продавця (за прилавком), що відноситься до обов`язкової ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та свідчить про невідповідність формулювання обвинувачення юридичному змісту порушених правовідносин, відповідно до правової кваліфікації злочину, що інкримінується ОСОБА_6
Розкриття вказаних обставин при формулюванні обвинувачення є обов`язковою складовою формулювання обвинувачення, оскільки впливає на правову кваліфікацію та відмежовування від інших складів злочинів, які є схожими за об`єктивною стороною.

Крім того, зі змісту обвинувального акта вбачається, що в результаті злочинних дій ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами в сумі 650 грн., чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на зазначену суму, однак, органом досудового розслідування не вказано про походження вказаних коштів та їх належність, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_10 на робочому місці у магазині «Вікінг-24», під час виконання обов`язків продавця.

Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинуваченого, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та визначення межі судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, а тому вказана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000005, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3