Справа № 369/727/20
Провадження №1-кс/369/178/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000827 від 03.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юрист 1 класу ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про арешт майна, який мотивує тим, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області розслідується кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000827 від 03.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
8 травня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , зареєстрованого в реєстрі за №2151 ОСОБА_5 придбала за 151 500 гривень у ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0390 загальною площею 0,1200 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У травні того ж року вказаний договір був зареєстрований в Гореницькій сільській раді за №2971, та в подальшому ОСОБА_5 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 206154, виданий 15.09.2009 року.
4 листопада 2019 року з відкритих джерел (публікація на сайті https://setam.net.ua/auction/352728) ОСОБА_5 дізналася, що земельна ділянка, що їй належить на праві власності, була продана 06 червня 2019 року на прилюдних торгах у якості арештованого майна, яке начебто належить колишньому власнику ОСОБА_6 .
Також ОСОБА_5 отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019 від 05.11.2019, з якого слідує, що 18.03.2016 року службовими особами Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області внесені відомості про державну реєстрацію земельної ділянки, а 27.09.2019 внесені відомості про власника ОСОБА_7 , проте дані про ОСОБА_5 як власника вказаної ділянки внесені не були.
Згідно з інформацією Державної служби геодезії, картографії та кадастру від 04.11.2019 ОСОБА_5 з`ясувала, що у графі відомостей про власника земельної ділянки зазначено ОСОБА_6 . Крім того, у зазначеному документі вона виявила невідповідність однієї цифри у кадастровому номері власної земельної ділянки у Державному акті :10:001:0390) та в Інформації державного земельного кадастру :10:001:0390).
При цьому, земельні ділянки :10:001:0390 та :10:001:0390) з невідповідністю в кадастровому номері розташовані за однією й тією ж самою адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про навмисну зміну кадастрового номеру земельної ділянки, яка належала на праві власності ОСОБА_5 , з метою подальшого її відчуження.
В результаті злочинних дій невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області земельна ділянка, належна ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №206154, виданому 15.09.2009, на цей час вибула з власності ОСОБА_5 та належить іншій особі.
Так, 27.09.2019 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_8 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0390 за ОСОБА_7 (номер запису 33425400) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №3686, виданому 27.09.2019 року.
Крім того, на цей час існує обґрунтована загроза, що в разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження на вказані земельні ділянки, зелені насадження, якими вони вкриті можуть бути пошкоджені, зіпсовані, знищені, а спірні земельні ділянки можуть бути відчужені.
Враховуючи вищевикладене, є достатні підстави вважати, що вищевказані вище земельні ділянки здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до постанови прокурора від 15.01.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :10:001:0390 визнана речовим доказом.
Тому, прокурор просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :10:001:0390, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №3686, виданому 27.09.2019 року, із забороною її відчуження, розпорядження. Розгляд клопотання здійснити без повідомлення та виклику власника земельної ділянки.
В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення представників власника майна оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.
Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, вважає у задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити, оскільки прокурор не довів необхідність такого арешту та, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до перетворення, відчуження майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000827 від 03.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1