Справа № 489/1209/19
кримінальне провадження
№1-кп/489/292/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в силу статті 89 КК України не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

08.02.2019 приблизно о 18:30 год., ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку 57-Б по вул. Молодогвардійській в м. Миколаєві, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не має перед ним фінансових зобов`язань, вирішив заволодіти майном ОСОБА_6 , тому в ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на вимагання у ОСОБА_6 коштів у сумі 1000,00 гривень.

Після чого, вказаного дня, та у вказаному місці, ОСОБА_3 , погрожуючи застосувати насильство, наказав ОСОБА_6 передати йому неіснуючий борг в сумі 1000,00 гривень. При відмові потерпілого передати йому вказану суми грошей, так як при собі останній грошей не мав, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на вимагання, спрямованого на заволодіння майном потерпілого, став вимагати від останнього продажу до ломбарду належний йому мобільний телефон марки «SAMSUNG Galaxy J7» та подальшої передачі ОСОБА_3 виручених за нього грошей. Реально побоюючись застосування відносно себе насильства, ОСОБА_6 виконав вимогу ОСОБА_3 , та під супроводом останнього направився до ломбарду «Скарбниця», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 56-А, де виконуючи вимогу ОСОБА_3 потерпілий надав працівнику ломбарду в якості застави під позику грошей належний йому мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J7». Вказаний мобільний телефон був оцінений працівниками ломбарду вартістю в 2150,00 гривень, але з причин розрядженого стану акумуляторної батареї, вони відмовились від укладення угоди позики грошей під заставу вказаного телефону. Проте, ОСОБА_3 почувши встановлену вартість мобільного телефону належний ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, провів потерпілого ОСОБА_6 до розташованого поряд пивного бару «Живе пиво» за адресою: м. Миколаїв, біля будинку пр. Миру, 21, де ОСОБА_3 залишив вказаний мобільний телефон продавцю - бармену для подальшої зарядки. Після чого, ОСОБА_3 , бажаючи усунути можливість опору потерпілого в розпорядженні належним йому мобільним телефоном, провів потерпілого ОСОБА_6 до недобудованого багатоповерхового будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , де вказав останньому на необхідність проникнення до вказаного будинку через наявний отвір в огорожі. На що, ОСОБА_6 сприйнявши вказані дії ОСОБА_3 як реальну загрозу застосування відносно себе насильства, втік з місця події. Далі, ОСОБА_3 , усвідомлюючи можливість безперешкодного розпорядження майном останнього, повернувся до вказаного вище пивного бару, де заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 , мобільним телефоном «SAMSUNG Galaxy J7».

Після чого, ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 6499,00 гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 189 КК України, а саме як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та розкаявся у вчиненому.
Між обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , та прокурором ОСОБА_4 28.02.2019 у кримінальному провадженні № 0000453 укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до умов угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 189 КК України.
ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ч. 1 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений, захисник та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника та прокурор повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину який вчинив обвинувачений, є достатньою для попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості на підставі якої обвинуваченого ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.
Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 374, 376, 469-475 КПК України, суд
ухвалив:
Угоду про визнання винуватості, укладену 28 лютого 2019 року між прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 затвердити.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» - повернути потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1