Провадження № 1-кп/537/71/2020
Справа № 537/5390/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0001967 від 21.10.2019року про обвинувачення : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні непрацездатних, неповнолітніх та малолітніх осіб не має, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій та ліквідатором аварії на ЧАЕС не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-13.02.2008 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавленя волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-17.06.2008 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 71 КК України приєднати 6 місяців позбавлення волі по вироку Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.02.2008, остаточно вважати засудженим до 5 років 6 місяців позбавлення волі, строк вираховувати з 18.07.2008;

-17.09.2014 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 122 КК України, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою від обвинувачення;

-25.05.2015 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

-21.10.2015 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці;

-16.02.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднати 1 місяць позбавлення волі по вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.10.2015, остаточно вважати засудженим до 4 років 1 місяця позбавлення волі, строк вираховувати з 19.10.2015;

-03.12.2019 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-03 лютого 2020року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком три роки один місяць;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин:
20.10.2019року близько 21 год. 45 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку по АДРЕСА_2 , помітив як раніше невідомий йому ОСОБА_7 поклав до кишені власної куртки мобільний телефон «SonyXperia L1 G 3312» чорного кольору, після чого у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_7 , та коли останній обернувся до нападника обличчям, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що його дії помітні для потерпілого, керуючись корисливим мотивом та метою, повторно, бризнув газовим балончиком дратівливої дії в обличчя та вдарив кулаком правої руки в область голови ОСОБА_7 , від чого останній впав на землю. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 витяг з кишені куртки ОСОБА_7 мобільний телефон «SonyXperia L1 G 3312» чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1000/кр від 06.11.2019 р.становить 2500 грн. 00 коп., чим відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заволодів майном останнього.

В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_8 завдав матеріальної шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, пояснивши про обставини вчиненого, що дійсно здав в ломбард телефон, але його не викрадав. Вони разом втрьох відпочивали, коли ОСОБА_9 запропонувала зачепити потерпілого. ОСОБА_9 приснула в обличчя потерпілому балончиком з газом. Потім він пішов за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_10 спитала де можна продати телефон, на що він запропонував ломбард «Саквояж». Потім він разом з ОСОБА_9 зайшов в ломбард і особисто здав телефон за 1200грн. Потім ОСОБА_10 дала йому 250грн.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 20.10.2019року він відпочивав разом з друзями, грали в доміно. Приблизно о 21.00год. він закінчив грати та пішов додому. Він йшов по вул. Білаша. Почув що хтось йде за ним. Коли він повернувся, то побачив молодого чоловіка, який потім бризнув йому в очі газом. Поруч з цим чоловіком була дівчина. Потім даний чоловік вдарив його у висок, він впав. Почув як у нього з кишені забрали телефон. Він почав голосити про допомогу. Потім чоловік з дівчиною зникли, він піднявся та пішов до зупинки. Там він попрохав незнайому дівчину викликати поліцію. Майно йому не повернули. Він впізнав в обвинуваченому особу, яка вчинила напад на нього.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 20.10.2019року вона разом з подругою ОСОБА_13 відпочивали в парку. Разом з ними був обвинувачений ОСОБА_5 , який товаришував з її подругою. Коли їй зателефонувала подруга, то вона залишила в парку свою подругу та пішла . Разом з нею пішов обвинувачений ОСОБА_5 . Він йшов поруч з нею. Попереду них йшов чоловік. Обвинувачений вийняв з кишені балончик з газом та приснув газ в обличчя даного чоловіка. Коли він бризгав газом, то попав також на себе. Потім чоловік, якому обвинувачений бризнув балончиком з газом, повалився на землю. Між обвинуваченим та чоловіком стався конфлікт. Потім обвинувачений встав з чоловіка, який прохав на допомогу, а вони разом пішли з цього місця. Вона зателефонувала подрузі, яка залишилася в парку її чекати і повідомила куди необхідно підійти. Коли подруга підійшла, вони викликали таксі і всі разом поїхали в центр міста. Куди їхати вказував обвинувачений. Вона одразу помітила у обвинуваченого телефон та цигарки, та зрозуміла де він це все взяв. В ломбард вона не заходила. Після цього обвинувачений вийшов з ломбарду і вони повернулися. Обвинувачений дав 500 грн. та розрахувався за таксі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що працює в ломбарді «Саквояж». Обвинуваченого ОСОБА_5 знає як постійного клієнта. Про події які відбулися в жовтні 2019року дуже погано пам*ятає, тому що в день проходять десятки осіб.

Безпосередньо дослідивши та перевіривши в судовому засіданні зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується наступними доказами:

- Протоколом огляду місця події від 20.10.2019року, яким встановлено місце вчинення злочину;

Довідка ПТ «Соколенко і Компанія;, відповідно до якої встановлено, що 20.10.2019року гр. ОСОБА_5 з метою отримання фінансового кредиту закладав під заставу телефон торгової марки «SonyXperia L1 G 3312»;

- Протоколом пред*явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого гр. ОСОБА_15 впізнає обвинуваченого, як особу яка 20.10.2019року здавала в ломбард мобільний телефон;

- Протоколом пред*явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого гр.. ОСОБА_7 впізнає обвинуваченого, як особу, яка вчинила напад на нього 20.10.2019року;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.12.2019року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 розповів механізм нападу та особи, яка винила напад;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.12.2019року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 розповіла як обвинувачений вчинив злочин;

які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні та які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Покази потерпілого ОСОБА_7 повністю підтвердженні показами свідка ОСОБА_12 .

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні встановленого судом злочину, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Не визнання обвинуваченим своєї винуватості в повному обсязі у вчиненні встановленого судом злочину, суд оцінює критично, розцінюючи дану обставину як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки такі показання обвинуваченого спростовуються вищенаведеними доказами.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_5 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ст. 186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднаному з насильством,яке не є небезпечним для життя чи здоров*я потерпілого, вчинений повторно.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 , всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який частково визнав свою вину і визнає цю обставину пом`якшуючими покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України , судом не встановлено.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Судом враховані обставини вчинення злочину, з якого випливає, що дії носили умисний характер з боку ОСОБА_5 .

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого і його поведінку свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, її поведінку за період кримінального процесуального провадження, суд вважає за можливе застосувати до нього покарання у виді позбавлення волі.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженого так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище викладене, суд прийшов до наступних висновків. ОСОБА_5 будучи неодноразово судимим , на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин . Отже суд вважає, що виправлення та перевиховання його можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, висновок органу пробації, тому доцільно обвинуваченому ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі . Підстав для застосування ст.ст.69,75,76 КК України суд не вбачає. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку то покарання необхідно призначити за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 628/шістсот двадцять вісім/грн.04коп. витрат за проведення експертизи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 обрати тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання:

за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання покарання за даним вироком та вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03.02.2020 року, остаточно визначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири )роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати - тримання під вартою.

Заарештувати ОСОБА_5 в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з 05 березня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 628 /шістсот двадцять вісім/грн.04коп. витрат за проведення експертизи.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1