Справа № 305/188/17
Провадження №1-кп/307/525/20
21 лютого 2020 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 та присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України,
в провадженні Тячівського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 заявив клопотання про його відмову від послуг захисника ОСОБА_10 , оскільки вважає, що останній вступив в змову з прокурором та судом з метою створення суду присяжних, хоча він не давав свого дозволу захиснику заявляти таке клопотання та неналежно здійснює його захист. Також, ОСОБА_11 заявив відвід всьому складу суду, оскільки вважає, що суд присяжних було створено без його згоди, а він не бажає, щоб справу про його обвинувачення розглядав суд присяжних, так-як він не довіряє присяжним.
Прокурор в судовому засідання заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого в частині відводу всьому складу суду, не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про відмову від послуг захисника ОСОБА_10 .
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні не заперечував проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 .
Вивчивши заяву обвинуваченого, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Статтею 20 КПК України регламентовано, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Положення ст. 54 КПК України передбачає відмову від захисника чи його заміну. Частина 1 вказаної статті регламентує, що підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Частина 3 вказаної статті регламентує, що відмова від захисника не приймається, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього кодексу для здійснення захисту за призначенням.
Частиною 1 ст. 52 КПК України передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.
Частинами 2, 3 ст. 49 КПК України передбачено, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені в ухвалі час і місце для участі у кримінальному провадженні. Невиконання, неналежне або несвоєчасне виконання постанови (ухвали) про доручення призначити адвоката тягнуть відповідальність, встановлену законом.
У відповідності до вимог п. 6 ст. 14 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, зокрема: особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст. 348 КК України.
Злочин, передбачений ст. 348 КК України, у відповідності до вимог ч.5 ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.
Вимогами Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04 листопада 1950 року регламентовано, що кожна людина, звинувачувана у вчиненні кримінального злочину, має право використовувати правову допомогу захисника на власний вибір або, якщо вона не має коштів для оплати правової допомоги захисника, одержувати таку допомогу безплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя (п.п. "с", п. 3, ст. 6).
Пленум ВСУ у постанові "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві" від 24 жовтня 2003 року № 8 зазначив, що відмова від захисника можлива на будь-якій стадії процесу лише за ініціативою підсудного. Вирішуючи питання про прийняття такої відмови, суд має з`ясувати, чи не є вона вимушеною (наприклад, у зв`язку з неявкою захисника в судове засідання) і як у подальшому підсудний здійснює свій захист - самостійно чи за допомогою іншого захисника. Установивши вимушеність відмови, суд вживає передбачених законом заходів до забезпечення участі захисника у справі. Отже, при відмові від конкретного захисника цим особам має бути надана реальна можливість заміни іншим захисником.
Враховуючи, те що участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою, а обвинувачений ОСОБА_11 подав заяву про відмову від захисника - адвоката ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне задовольнити заяву обвинуваченого та прийняти його відмову від захисника, а також призначити йому іншого захисника через регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області.
Щодо заяви обвинуваченого ОСОБА_11 про відвід всьому складу суду, суд зазначає наступне.
06 лютого 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст.348 КК України, поступило до Тячівського районного суду.
Ухвалою Тячівського районного суду від 06 лютого 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 30 хв. 10 лютого 2020 року.
Ухвалою Тячівського районного суду від 10 лютого 2020 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст.348 КК України, за клопотанням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , проти якого заперечував обвинувачений ОСОБА_11 , однак наполягав захисник ОСОБА_10 , було вирішено розглядати судом присяжних, та було оголошено перерву до 15 год. 30 хв. 13 лютого 2020 року для визначення суду присяжних.
13 лютого 2020 року дане кримінальне провадження було призначено до судового розгляду на 09 год. 30 хв. 21 лютого 2020 року.
Згідно ч.4 ст.46 КПК України, захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
Отже, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 , відповідно до вимог ч.4 ст.46 КПК України, мав право заявляти клопотання про розгляд даного кримінального провадження судом присяжних, тобто припущення обвинуваченого, покладене в основу заяви про відвід є безпідставним. Разом з тим, приймаючи рішення за клопотанням обвинуваченого, суд вважає необхідним врахувати і наступне.
Положення ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція), ратифікованої Україною 17.07.1997 року, гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до положень статей 8, 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року № 1906-ІУ чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.
Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.
Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (19.05.2006 року) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи і в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії").
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру").
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях "Делкурт проти Бельгії", "Пєрсак проти Бельгії" і "Де Куббер проти Бельгії", що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 заявив, що його захисник не узгоджував з ним питання про суд присяжних, і він особисто клопотання про його створення не заявляв, тобто вважає, що порушене його право на безсторонній та неупереджений суд.
Наведена обставина, на думку колегії суддів, у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, сама по собі не є підставою для задоволення заяви про відвід всьому складу суду, однак зважаючи на те, що захисник обвинуваченого також звертався із заявами про відвід як присяжним та і всьому складу суду, то ця обставина у сукупності з іншими можуть викликати у сторонньої особи сумнів в неупередженості будь-якого судді та присяжного, який здійснює розгляд справи.
Суд припускає, що через наведений збіг обставин неупередженість суддів та присяжних у розгляді цього провадження дійсно може викликати сумніви у сторони захисту та/або у стороннього спостерігача, а тому вважає, що задля їх усунення, як у учасників провадження, так і у стороннього спостерігача, як тепер, так і в майбутньому, заяву обвинуваченого слід задовольнити.
Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 21 КПК, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того щоб виключити сумнів щодо об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, заява обвинуваченого про відвід всьому складу суду підлягає до задоволення.
А тому, керуючись ст.ст.49, 53, 81, 369, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Прийняти відмову ОСОБА_11 про відмову від захисника - адвоката ОСОБА_10 , припинивши надання ним правової допомоги обвинуваченому у даному кримінальному провадженні.
Доручити регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області призначити захисника для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст.348 КК України.
Заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , запасного судді ОСОБА_13 , присяжних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , запасного присяжного ОСОБА_14 від участі у розгляді кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст.348 КК України. (справа № 305/188/17, провадження № 1-кп/307/525/20) - задовольнити.
Матеріали кримінального провадження (справа № 305/188/17, провадження № 1-кп/307/525/20) передати до канцелярії Тячівського районного суду Закарпатської області для вирішення питання про передачу на розгляд іншому складу суду в порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_15 ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5