Справа №592/7203/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/213/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 22 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березники Пермської області РФ, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відповідно до ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 11 місяців.

Визначено рахувати строк відбування покарання з моменту з 21 березня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Сумської ОДА 6152,65 грн. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спричинили смерть потерпілої, за наступних обставин.

10 березня 2019 року, приблизно о 15 год. 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого та своєї матері ОСОБА_8 мешкання у АДРЕСА_1 , вживав алкогольні напої. В цей час у ОСОБА_7 , на тлі тривалих неприязних стосунків з матір`ю ОСОБА_8 через пияцтво ОСОБА_7 , виник умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень.

ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_8 , прийшов до кімнати ОСОБА_8 та завдав їй декілька ударів правою рукою по обличчю після чого пішов до своєї кімнати.

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_7 через незначний проміжок часу знову підійшов до ОСОБА_8 , яка лежала на ліжку, та скинув останню на підлогу, а далі, скориставшись безпорадним станом потерпілої і не можливістю чинити супротив, завдав численні хаотичні удари правою ногою по голові, грудній клітці та кінцівках, після чого повернувся до своєї кімнати.

Продовжуючи свої протиправні дії, через незначний проміжок часу, ОСОБА_7 знову підійшов до ОСОБА_8 , яка лежала на підлозі та не могла піднятись, діючи умисно, завдав останній численні удари ногою в обличчя, область спини та грудної клітки.

В результаті нанесених ОСОБА_7 ударів своїй матері ОСОБА_8 , останній були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження внаслідок яких 17 березня 2019 року, о 00 год. 30 хв., від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 померла, знаходячись у нейрохірургічному відділенні КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухваливши обраховувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з 21 березня 2019 року, тобто з дати затримання на підставі ухвали слідчого судді та, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі, а сам з 21 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили.

Прокурор вказує, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 , судом вимог ст. 72 ч. 5 КК України дотримано не було, що вплинуло на законність ухваленого судом вироку.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи висновки суду щодо доведеності його вини у вчиненому та кваліфікації його дій, посилаючись на пом`якшуючі покарання обставини, ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що судом не було надано повної оцінки пом`якшуючим покарання обставинам, зокрема тому, що він, маючи об`єктивну можливість переховуватися від органів слідства та суду, залишився вдома, та окрім цього, з матір`ю він не завжди мав неприязні стосунки, оскільки після її захворювання він здійснював догляд за нею, на відміну від сестри, яка проживала в іншому місті, а також до хвороби матері, працюючи в м. Москва, допомагав їй матеріально, організовував її відпочинок на морі.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку своїх апеляційних вимог та заперечення апеляційних вимог обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про підтримку усіх апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події кримінального правопорушення, на законних підставах дійшов до висновків про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спричинили смерть потерпілої та про необхідність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 2 КК України.

Оскільки вказані висновки суду ніким з сторін кримінального провадження не оскаржуються, колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів в межах поданих апеляційних скарг, не знаходить підстав для сумніву в законності вказаних висновків суду.

При вирішенні питання про призначення відносно ОСОБА_7 покарання, судом, у відповідності з ст. 65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом було враховано, що він визнав свою вину, негативно характеризується за місцем проживання, оскільки він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення хуліганських дій та домашнього насильства.

Також суд вірно врахував обставиною, що обтяжує покарання й те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

На думку колегії суддів, вказані обставини й давали суду підстави для визначення відносно ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в фактично в максимальному розмірі санкції ст. 121 ч. 2 КК України, оскільки більш м`який вид покарання не забезпечить виправлення ОСОБА_7 та не сприятиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Те, що ОСОБА_7 залишався вдома, маючи можливість переховуватися від органів слідства та суду та те, що з матір`ю він не завжди мав неприязні стосунки, не є підставою для пом`якшення ОСОБА_7 покарання призначеного судом.

Колегія суддів також знаходить необґрунтованими апеляційні вимоги прокурора.

У ході судового розгляду судом було встановлено, що ОСОБА_7 під час здійснення досудового та судового провадження був попередньо ув`язнений, починаючи з 21 березня 2019 року ( а. с. 218 220 т. 1 ), у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст. 374 КПК України, обґрунтовано вказав вказану дату початком відбування ОСОБА_7 призначеного строку покарання у виді позбавлення волі.

За наведених підстав колегія суддів знаходить безпідставними вимоги прокурора про необхідність зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі, а сам з 21 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили, на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, оскільки суд першої інстанції виконав вимоги вказаного закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що відсутність у мотивувальній та резолютивній частині вироку посилання суду на ст. 72 ч. 5 КК України, як підставу для визначення ОСОБА_7 початку відбування строку покарання, не є неправильним застосуванням судом вимог закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, як на то вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі у обґрунтування свуоїх вимог про необхідність зміни ухваленого судом вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок законним, не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог, як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і прокурора.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 413; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 22 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 з часу отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4