УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України.

Згідно клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України.

Згідно клопотання, під час оперативних заходів та слідчих дій, була отримана інформація, що ОСОБА_4 , за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_1 ) незаконно зберігає та збуває наркотичний засіб, та за місцем його мешкання можуть зберігатися речі, які він разом з вищевказаними особами заволоділи під час розбійного нападу.

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 16.12.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів, а також осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів.

Так, в ході проведення обушуку квартири за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_1 ), було виявлено та вилучено зазначені у клопотанні речі та документи.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що вище зазначені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на таке майно.

Слідчий в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення такого клопотання, зазначивши, що стороною обвинувачення було доведено, що вилучене майно підпадає під категорію речових доказів, що воно може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, або ж містити ту чи іншу слідові інформацію. Обшук, за результатами якого й було вилучено зазначене у клопотанні майно було проведено незаконно. З огляду на викладене, в задоволенні поданого стороною обвинувачення клопотання просив відмовити.

Власник майна в судовому засіданні підтримав думку свого представника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно клопотання вбачається, що в ході проведення обшуку було вилучено речі та документи, які є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення.

Разом з тим, з такими доводами сторони обвинувачення слідчий суддя не може погодитися, оскільки з матеріалів клопотання не вбачається відповідності такого майна категорії речових доказів й в цілому, жодним чином не обґрунтовано, що такі речі та документи могли бути об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України, досудове розслідування за якими проводиться в рамках вказаного кримінального провадження. Посилання на те, що такі речі та документи можуть містити сліди вчинення кримінально-протиправних дій слідчий суддя також вважає необґрунтованими та такими, які матеріалами клопотання жодним чином не підтверджуються.

Крім того, слідчий суддя надає належну правову оцінку тій обставині, що ОСОБА_4 на теперішній час статусу підозрюваного в рамках даного кримінального провадження не має, до останнього цивільний позов не пред`явлено, відомості про можливість застосування в рамках даного кримінального провадження спеціальної конфіскації у слідчого судді відсутні.

Більше того, слідчий суддя наголошує увагу на тій обставині, що аналогічного роду клопотання слідчим суддею вже поверталося для усунення недоліків прокурору, між тим такі недоліки стороною обвинувачення в повному обсязі усунені не було.

Разом з тим, враховуючи, що повторне повернення такого клопотання прокурору призведе до невиправдного обмеження права власності власників вилученого майна, з огляду на ту обставину, що стороною обвинувачення не доведено наявності необхідності в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та в цілому про відповідність такого майна категорії речових доказів, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні поданого клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000632 від 05.11.2019за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263КК України відмовити.
Тимчасово вилучене майно у вигляді:

-Мобільного телефону марки «НТС» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ;

-Мобільного телефону марки « Інтертелеком» s/n НОМЕР_3 ;

-Мобільного телефону марки «НТС» ІМЕІ: НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора « Київстар» НОМЕР_5 ;

-Мобільного телефону марки «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_6 ;

-Мобільного телефону марки «Інтертелеком» s/n НОМЕР_7 ;

-Паперової коробки з під мобільного телефону «SamsungS8» ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 , в якій знаходяться навушники марки « Samsung» та 2 переходники « Турес»;

-Пластикової банки з написом «N.О.-ХРLODE», в якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору з мірною ложкою;

-Пластикової банки з написом «ВСААTB6», в якій знаходяться пігулки білого кольору у кількості 9 шт.;

-Паперової коробки синього кольору з під мобільного телефону «Інтертелеком» з S/N: НОМЕР_10 ;

-Паперової коробки з під мобільного телефону марки «Iphone» ІМЕІ1: НОМЕР_11 ;

-Тримача для сім картки «Київстар» № НОМЕР_12 від сім картки з № НОМЕР_13 ;

-Тримача для сім картки «Київстар» з № НОМЕР_14 з абонентським № НОМЕР_15 ;

-Флеш-карти micro-SD об`ємом 16 Gb з картрідером;

-Тримача для сім картки з № НОМЕР_16 ;

-Ноутбуку марки «Acer, серійний номер: НОМЕР_17 із зарядним пристроєм;

-айпаду марки «Apple» серійний номер: НОМЕР_18 , який знаходиться у паперовій коробці;

-паперову коробку з-під мобільного телефону марки «HUAWEInova» imei 1: НОМЕР_19 ;imei 2: НОМЕР_20 ;

-автономери NYD 607 ( MD) у кількості 2 штук;

-грошових кошті в у сумі 6200 доларів США у кількості 62 купюр номіналом 100 доларів США кожна повернути особі, у якої вони були вилучені.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1