ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1909/19 Справа № 191/1898/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000744 за апеляційними скаргами прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, розлученої, не працюючої, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року визнано винуватими :
- ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України, і призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;
- за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
- ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 10 000 грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м.Синельникове Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м.Синельникове Дніпропетровської області, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними за наступних обставин.
Так, 04 квітня 2018 року приблизно о 17-05 годин ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 . Не маючи дозволу законного володільця ОСОБА_7 та всупереч його волі, не маючи права на проникнення до чужого житла, не перебуваючи з власником у родинних зв`язках та ніколи не проживаючи у будинку за вищевказаною адресою, реалізуючи злочинний умисел, направлений на порушення конституційної гарантії кожної особи на недоторканість житла та іншого володіння особи, діючи умисно, перебуваючи біля вказаної адреси, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_7 , перелізши через дерев`яний паркан. З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 безперешкодно, через незачинені двері незаконно проникли в приміщення житлового будинку, який належить ОСОБА_7 , та прослідували в кімнату, де знаходився ОСОБА_7 .
Продовжуючи свої протиправні дії, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , перебуваючи в кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 , підійшов до ОСОБА_7 та, усвідомлюючи можливість і бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення легких тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в область лівого ока та два послідовні удари правою та лівою руками в область голови потерпілого ОСОБА_7 , а саме в область її маківки. В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з синцем нижнього повіка лівого ока та струсом головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №177 від 04 травня 2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 приблизно о 17-14 годин 04 квітня 2018 року покинули територію будинку та, перелізши через паркан, територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах :

- прокурор просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити. Виключити з формулювання обвинувачення у мотивувальній частині вироку, яке суд визнав доведеним, посилання на доказ - висновок судово-медичної експертизи №177 від 04.05.2018 року. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у судовому засіданні доведено вину обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні ними інкримінованих злочинів, доведені фактичні обставини злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Однак, на думку прокурора, суд при ухваленні оскаржуваного вироку у формулюванні обвинувачення, яке він виклав у мотивувальній частині вироку як доведене під час судового розгляду, судом безпідставно здійснено посилання на доказ - висновок судово-медичної експертизи №177 від 04.05.2018 року, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатись окремо у мотивувальній частині судового рішення.

- адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 з урахуванням доповнення до апеляційної скарги просить змінити вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в частині призначення покарання, а саме призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі до 3 років, за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі до 2 років та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 3 років обмеження волі. Призначити ОСОБА_13 покарання покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі до 3 років.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути 60 тисяч гривень солідарно на користь потерпілого ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підстав для застосування ст. 75 КК України як для ОСОБА_9 , так і для ОСОБА_10 не вбачається, і обвинувачені повинні відбувати покарання реально.
Зазначає, що суд при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого обмежився переліком обставин, вказаним у ст.23 ЦК України, які повинні бути враховані при визначенні розміру моральної шкоди, але не зазначив ті обставини, які були встановленні в судовому засіданні та визнанні достовірними, а саме покази свідків та потерпілого і інші обставини, вказані у вироку та наведені в апеляційній скарзі.
Крім того, на думку апелянта, суд, вирішуючи питання щодо цивільного позову, безпідставно його частково задовольнив у розмірі 10 000 тисяч гривень відносно стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 та відмовив повністю в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 ;
Вважає, що цивільний позов має бути задоволений в повному обсязі з урахуванням тих обставин, що були встановлені судом, а саме незаконне вторгнення обвинувачених у житло ОСОБА_7 , його побиття, знаходження при цьому в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило йому не тільки моральні страждання, але й матеріальні збитки, які він не зміг підтвердити відповідними документами, а також тиск, постійні погрози та образи винних осіб на нього до теперішнього часу, враховуючи те, що вони є мешканцями одного маленького населеною пункту і проживають на одній вулиці, що призводить до його душевних страждань.
На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 обвинуваченою ОСОБА_10 були подані заперечення, в яких остання виражає свою незгоду з даною апеляцією, вважає вимоги апелянта безпідставними та необгрунтованими. З вироком суду просить згодна, крім стягнення з неї та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень, оскільки, на її думку, вони жодним чином не підтверджені.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити, щодо задоволення апеляції представника потерпілого заперечував.
Потерпілий та його представник підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого та просили її задовольнити у повному обсязі.
Обвинувачені, кожен окремо, просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України, та ОСОБА_10 за ч.1 ст.162 КК України вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, до того ж вони в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не розглядаються.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При обранні обвинуваченій ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі у межах санкцій ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України з урахуванням положень ст. 70 КК України, без його реального відбуття та без ізоляції від суспільства, а обвинуваченій ОСОБА_10 - у виді обмеження волі у межах санкції ч.1 ст.162 КК України без його реального відбуття та без ізоляції від суспільства, зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст.. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням відповідних обов`язків.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченим покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника потерпілого про наявність підстав для призначення більш суворого покарання шляхом його реального відбуття без застосування положень ст.. 75 КК України, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та для запобігання вчиненню ними нових злочинів.
До того ж, згідно ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Також у відповідності до вимог ст.. 421 КПК України щодо недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм чинного кримінального процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості змінити вирок суду, на що є посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого, оскільки призначення реальної міри покарання без застосування положень ст.. 75 КК України погіршує становище обвинуваченого, і з огляду на вищевикладені норми закону, в даному випадку суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Оскільки відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, у задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого необхідно відмовити.
Аналізуючи ж доводи адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого та безпідставності часткового задоволення судом його позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав в повному обсязі.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, частково задовольнивши цивільний позов, суд першої інстанції врахував характер вчиненого злочинів, які не є тяжкими, ступінь вини обвинувачених, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також тяжкість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, які є легкими, та дійшов цілком обґрунтованого висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у сумі 60 000 гривень є завищеним і з обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду саме в розмірі 10 000 гривень.
Факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченою ОСОБА_10 , а також те, що саме вона була ініціатором їх спричинення, на що є посилання в апеляційній скарзі представника потерпілого, не були предметом розгляду кримінального провадження, а посилання потерпілого на те, що моральна шкода крім того полягає у намаганні зі сторони обвинувачених до даного часу принизити його честь і гідність, шляхом тиску, постійних погроз та образ винних осіб на нього, враховуючи те, що вони є мешканцями одного маленького населеною пункту і проживають на одній вулиці, що призводить до його душевних страждань, а також те, що саме внаслідок заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень було порушено звичний спосіб його життя, втрата працездатності, він неодноразово звертався до лікарів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, протягом тривалого часу відчував головний біль, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, рішення суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 000 гривень за рахунок спричинення моральної шкоди є цілком законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає, а тому в даному конкретному випадку це питання не є підставою піддавати сумніву законність оскаржуваного судового рішення і не тягне за собою його зміну або скасування в частині заявлених апеляційних вимог.
Що стосується апеляційних вимог прокурора стосовно зміни оскаржуваного вироку суду шляхом виключення з формулювання обвинувачення у його мотивувальній частині, яке суд визнав доведеним, посилання на доказ - висновок судово-медичної експертизи №177 від 04.05.2018 року, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначене не є істотним порушенням згідно ст. 412 КПК України, а отже, не є підставою для зміни або скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Проте, в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на те, що судом у вироку безпідставно здійснено посилання на доказ - висновок судово-медичної експертизи №177 від 04.05.2018 року, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатись окремо у мотивувальній частині судового рішення, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено.
За таких обставин визнати слушними доводи прокурора колегія суддів не може.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги у даному кримінальному провадженні залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4