Дата документу 03.06.2020 Справа № 937/2466/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1124/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/2466/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, строком до 27.06.2020 року.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби. Свої вимоги мотивувала тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не відповідає вимогам ст.ст.184, 331 КПК, оскільки до клопотання не додано жодного письмового доказу на підтвердження викладених в ньому обставин. Крім того, прокурор не вручив обвинуваченому копію клопотання за три години до початку розгляду клопотання, чим було порушено право на захист обвинуваченого. Також в порушення вимог ч.1 ст.331 КПК прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, хоча диспозицією цієї статті передбачено зміну, скасування або обрання запобіжного заходу. Заявлені у клопотанні ризики прокурором нічим не обґрунтовані та не доведені, як і не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, суд не врахував наявність у обвинуваченого постійного зареєстрованого місця проживання, відсутність матеріальних претензій від потерпілого, стан здоров`я обвинуваченого. Також суд, грубо порушуючи вимоги ч.3 ст.183 КПК, не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК, яка з урахуванням майнового стану обвинуваченого, а також обвинувачення у вчиненні незакінченого замаху на крадіжку повинна бути визначена в розмірі двадцяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК злочину.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, в ухвалі зазначив, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілого, продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції правильно встановив, що ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого даного запобіжного заходу, на даний час продовжують існувати і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

На користь існування даних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів. У даній справі ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу. Наразі у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 лише проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд, потерпілий та свідки у справі ще не допитані.

Наведені обставини у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілого.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про безумовну неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, міськрайонний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження колегія суддів, на противагу доводам захисника, вважає, що у даному провадженні доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

До заперечень апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам ст.184 КПК колегія суддів ставиться критично. Адже в клопотанні прокурором наведено виклад обставин, які підтверджують наявність встановлених у даному провадженні ризиків, які об`єктивно підтверджено матеріалами провадження та встановленими судом обставинами.

Та обставина, що копія клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не була вручена обвинуваченому за три години до початку судового засідання на законність прийнятого судом рішення не впливає, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. З огляду на що рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи сторони захисту про те, що суд, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не визначив розмір застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даному провадженні застава визначалася під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, яка ним не вносилась. Тому із закінченням строку тримання під вартою, при його продовженні судом, раніше визначений розмір застави залишається незмінним.

Обставини, на які посилалася захисник в апеляційній скарзі, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 квітня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4