Провадження № 1-кп/537/103/2020
Справа № 537/419/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2020 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження № 0002325 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . На обґрунтування заявленого клопотання про продовження строків тримання під вартою прокурор вказав, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я, не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований. Вважає, що обвинуваченому слід обрати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на єдиного свідка, яка є його співмешканкою.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували. Захисник просив суд взяти до уваги, що ОСОБА_4 на досудовому слідстві сприяв проведенню розслідування, не ухилявся від явки та проведення слідчих дій, є єдиним спадкоємцем після померлих батьків, які мали у власності квартиру в м. Кременчуці, де і проживав обвинувачений, у нього є дружина та неповнолітні діти, з якими він підтримує зв`язок, а покази свідка є сумнівними. Вважає, що до обвинуваченого можна застосувати більш м`які запобіжні заходи.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч.1,п.5 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.02.2020 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 16 год. 55 хв. 17 лютого 2020 року до 24 год. 00 хв. 16 квітня 2020 року.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Суд, вирішуючи питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, приходить до висновку, що встановлений судом ризик, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, не зник та не зменшився і на даний час. При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до 10 років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Суд бере також до уваги, що ОСОБА_4 не працевлаштований, а отже не має засобів для існування, з його слів одружений, має двох неповнолітніх дітей, але не проживає з сім`єю з 2015 року, зі слів обвинуваченого спілкується з ними час від часу з допомогою телефону. Суд вважає, що прокурором доведена відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, що не спростовано стороною захисту. Перебування двох неповнолітніх дітей у обвинуваченого на утриманні також не підтверджено будь-якими доказами, в судовому засіданні ОСОБА_4 вказав, що в примусовому порядку аліменти на утримання дітей з нього не стягувалися, він добровільно надсилав час від часу їм кошти, при цьому вказав, що з моменту звільнення з місць позбавлення волі він не був працевлаштований.
З цих підстав суд вважає, що встановлений судом ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, не зменшився та не зник, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десятидцяти років, не має джерел до існування, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики відсутні.
Суд також вважає обґрунтованими доводи прокурора, що встановлений судом ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшився, оскільки він раніше судимий за вчинення злочину проти життя та здоров`я, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчиненні через сім місяців після звільнення з місць позбавлення волі тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вину у вчиненні якого визнає частково, а отже, схильний до вчинення правопорушень.
Вагомим є і ризик впливати з метою зміни показів на свідка ОСОБА_6 , яка є єдиним свідком у кримінальному провадженні та є співмешканкою ОСОБА_4 .
Під час розгляду клопотання судом розглядалася можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленого судом ризику. На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики, оскільки ОСОБА_4 не має джерел до існування, не має міцних соціальних зв`язків, співмешкав до затримання зі свідком, яка на даний час не допитана судом, інших осіб, які б забезпечили його перебування в умовах домашнього арешту, не має, що унеможливлює застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Особисте зобов`язання як і застава, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутності позитивних характеристик та тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки підсудного. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.
Зважаючи на те, що завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є неможливим, встановлені судом ризики на даний час не зникли та не зменшилися, кримінальне провадження закінчити на даний час неможливо, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.
Керуючись статтями 177, 183, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчука Полтавської області, українцю, громадянину України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 11 год.55 хв.. 03 квітня 2020 року до 24 год. 00 хв. 01 червня 2020 року.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1