Справа №585/2428/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/163/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відео конференції, в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 19 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чульман, Алданського р ну, Якутської АРСР, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави, в особі Фінансового управління Роменської міської ради, 15709,10 грн. витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 5652,36 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений за ст. 286 ч. 2 КК України за наступних обставин.

27 травня 2019 року, приблизно о 8 год. 20 хв., ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «FIAT DUKATO», реєстраційний № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , рухався по проїзній частині вул. Прокопенка в м. Ромни з боку с. Овлаші Роменського р ну Сумської обл. Рухаючись в районі перехрестя з вул. Рожаліна у м. Ромни, ОСОБА_7 , в порушення вимог п. п. 1.7, 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, при виявленні небезпеки для руху у вигляді руху велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався з боку вул. Рожаліна, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 , який перетинав вищевказане перехрестя в порушення вимог п. п. 2.3 «а», 16.11, 31.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, знаходячись в Роменській ЦРЛ.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 в своїх апеляційних скаргах, прохаючи пом`якшити ОСОБА_7 призначене судом покарання, ставлять питання про зміну вироку, визначивши ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами і, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку.

Свої апеляційні вимоги потерпілий та захисник обґрунтовують тим, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дійшов помилкового висновку про неможливість його виправлення без реального відбування покарання з випробуванням.

Захисник і потерпілий наголошують на тому, що в момент дорожньо транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 перетинав перехрестя на велосипеді в порушення вимог п. п. 2.3 «а», 16.11, 31.1 Правил дорожнього руху України, а тому не тільки обвинувачений є винуватцем у настанні дорожньо транспортної пригоди.

Звертають увагу захисник та потерпілий і на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, співчуває родині потерпілого у зв`язку з настанням його смерті, є раніше не судимим, має позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки та утримує неповнолітню доньку та батьків похилого віку.

Потерпілий і захисник вказують і про те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання не врахував позицію потерпілого і прокурора, які просили звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, і не застосовувати до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілий та захисник, мотивуючи свої апеляційні вимоги, також вказують, що суд, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_7 у настанні дорожньо транспортної пригоди, допустив неповноту судового розгляду, оскільки наявними у матеріалах провадження доказами спростовується винуватість ОСОБА_7 у настанні дорожньо транспортної пригоди і підтверджується винуватість у її настанні потерпілого ОСОБА_10 .

Прокурор у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку, у зв`язку з допущенням судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначення нового судового розгляду по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

На думку прокурора, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону полягало в тому, що суд першої інстанції у ході судового розгляду допитав обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , однак, у порушення ст. ст. 370, 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не відобразив та не надав оцінки показам потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення апеляційних скарг потерпілого і захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та думку захисника ОСОБА_8 про підтримку апеляційних скарг потерпілого і захисника та про заперечення проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 вирок, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 та перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Як вбачається з вироку суду, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України у суді першої інстанції розглядалось, без дослідження судом доказів щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди, на підставі ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ході судового розгляду 7 серпня 2019 року суд, з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_7 його усвідомлення щодо суті його обвинувачення та його відношення щодо його винуватості у настанні дорожньо транспортної пригоди, не здійснюючи допит обвинуваченого ОСОБА_7 , прийняв процесуальне рішення про недоцільність дослідження доказів щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди, а відповідно, і щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

При цьому, колегією суддів з звукозапису та журналу судового засідання, від 7 серпня 2019 року, було встановлено, що прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , який приймав участь у цьому судовому засіданні, вказував на можливість допущення такого порядку здійснення судового розгляду тільки після допиту обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди і пропонував визначитись з обсягом дослідження судом доказів після здійснення допиту обвинуваченого ОСОБА_7 (а. п. 62 63).

З звукозапису та журналу судового засідання, від 19 вересня 2019 року, колегією суддів було встановлено, що у цьому судовому засіданні 19 вересня 2019 року приймав участь інший прокурор ОСОБА_6 , якому суд повідомив про те, що у попередньому засіданні було прийнято рішення про недоцільність дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, після чого суд, здійснивши допит обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , провів судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_7 , видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення (а. п. 123 124).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про істотне порушення судом вимог ст. ст. 348; 349 ч. 3 КПК України, оскільки суд прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення незважаючи на заперечення прокурора ОСОБА_12 щодо такого порядку дослідження доказів до здійснення допиту обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, з апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_9 у ході апеляційного розгляду апеляційного, колегією суддів було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично не визнає себе винуватим у порушенні ним Правил дорожнього руху України і у настанні дорожньо транспортної пригоди, вважаючи, що така пригода настала внаслідок порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілого велосипедиста ОСОБА_10 .

При цьому, з вироку суду вбачається, що порушення вимог п. п. 2.3 «а», 16.11, 31.1 Правил дорожнього руху України велосипедистом ОСОБА_10 було встановлено судом при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , що визнано судом доведеним.

Виходячи з таких обставин, а також позиції сторони захисту у суді апеляційної інстанції, колегія суддів знаходить необґрунтованим висновок суду щодо необхідності здійснення судового розгляду без дослідження доказів щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 .

Вказане, на думку колегії суддів свідчить про істотне порушення судом вимог ст. ст. 348; 349 ч. 3 КПК України, що відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. 1; 412 ч. 1 КПК України, є підставою для скасування ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку.

Колегія суддів також знаходить обґрунтованими й мотиви апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення судом вимог ст. 374 КПК України, оскільки суд, здійснивши допит потерпілого ОСОБА_9 не відобразив його пояснення у мотивувальній частині вироку та не навів належних мотивів щодо оцінки пояснень потерпілого ОСОБА_9 , як доказу.

Крім того, з огляду на ст. 394 ч. 2 КПК України, визначення судом порядку дослідження доказів щодо обставин настання дорожньо транспортної пригоди та, не відображення показів потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин її настання, даних ним під час судового розгляду, обмежує право сторони захисту на апеляційне оскарження вироку суду в частині висновків суду щодо аналізу не тільки показів потерпілого ОСОБА_9 , а й інших доказів по справі, що тягне за собою порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .

За наведених обставин, оскільки під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції було допущено істотне порушення ст. ст. 438; 439 КПК України, як кримінального процесуального закону, яке є істотним, то це ставить під сумнів законність і обґрунтованість ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку, що у відповідності з вимогами ст. ст. 409 ч. 1 п. 3; 412 ч. 1 КПК України, є підставою для його скасування.

При цьому, виходячи з того, що судом першої інстанції не досліджувались докази по справі у повному обсязі, а відповідно, не всім доказам по справі давалась оцінка судом першої інстанції, то колегія суддів позбавлена можливості виправити допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Колегія суддів, скасовуючи вирок суду та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, відповідно до ст. 415 ч. 2 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення ОСОБА_7 , переваги одних доказів над іншими, необхідності застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання мають бути перевірені судом при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409; 412; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , задовольнити повністю.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 19 вересня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України у суді першої інстанції іншим складом суддів.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4