№566/1612/19
УХВАЛА
про арешт майна
23 березня 2020 року смт. Млинів, Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
цивільного позивача ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000124, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 травня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, клопотання цивільного позивача ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Млинівського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000124, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 травня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

До початку підготовчого судового засідання, 16 січня 2019 року, до Млинівського районного суду Рівненської області надійшов позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 335788,68 грн., а також письмове клопотання про забезпечення позову з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом накладення арешту на майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 клопотання про арешт майна підтримали та просили його задоволити.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про день розгляду клопотання був повідомлений належним чином телефонограмою на номер № НОМЕР_1 .

Суд, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вважає, що клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно обвинуваченого підлягає до задоволення з наступних підстав: згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна обвинуваченого, для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Частинами 6, 7 ст.170 КПК України передбачено, що в такому випадку арешт накладається на майно обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У разі задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно з ч. 8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Як вбачається з висновку експерта №9/407 від 27 червня 2019 року, вартість матеріальної шкоди, яка була завдана власнику «Volkswagen Passat», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 станом на день дорожньо-транспортної пригоди, 01 травня 2019 року, становить 332558,68 гривень.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1717 га для ведення особистого селянського господарства, ділянка площею 0,2202 га для ведення особистого селянського господарства, присадибна ділянка площею 0,25 га, які розтащовані в с.Молодаво Третє, Дубенського району Рівненської області.

Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою в АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .
Крім того, слід зазначити, що згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі наведеного,
керуючись ст. ст. 7, 170, 172, 173, 175 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на майно обвинуваченого з метою забезпечення вимог за цивільним позовом задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на земельну ділянку площею 0,1717 га для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,2202 га для ведення особистого селянського господарства, присадибну ділянку площею 0,25 га, які розташовані в с.Молодаво Третє, Дубенського району Рівненської області та належать на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою в АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5днів з дня її проголошення.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1