У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (даліКК України), та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 2 роки.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду без змін.
Як установлено судами, 09 лютого 2018 року, приблизно о 21:50 в м. Первомайськ Миколаївської області ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився пасажир ОСОБА_5 , рухався в темний час доби по проїзній частині вул. Автодорівської зі сторони вул. Чкалова в напрямку вул. Київської зі швидкістю приблизно 80 км/год., порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху.

Рухаючись у вказаному напрямку, в районі житлового будинку №4 на вул. Київській, ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.3 «б» 12.1 Правил дорожнього руху, а саме, під час виконання маневру повороту ліворуч на вул. Київську, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, не вибрав безпечної швидкості свого руху, постійно не контролював рух керованого ним автомобіля, хоча мав таку можливість, внаслідок чого відбувся виїзд автомобіля OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межі проїзної частини та подальше перекидання вказаного транспортного засобу на дах.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля OPEL KADETT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень стосовно нього, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права. Зазначає, що покарання у виді позбавлення волі стосовно нього є занадто суворим, просить суд призначити йому покарання без позбавлення волі та застосувати до нього вимоги ст.ст.69, 75, 76 КК України.
Крім того, засуджений заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, в якому вказує, що не з`явився на розгляд справи стосовно нього в суді апеляційної інстанції, оскільки не був повідомлений належним чином, а копію ухвали Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року отримав тільки 26 липня 2019 року.
Що стосується клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, то суд касаційної інстанції зазначає таке.
Як убачається з інформації, наданої Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, судова повістка Миколаївського апеляційного суду про виклик до суду на 09 липня 2019 року отримана ОСОБА_4 11 серпня 2019 року, а копія ухвали Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року отримана ним 20 липня 2019 року.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Отже, засуджений вказав об`єктивні причини, які перешкодили йому оскаржити судове рішення в передбачений законом строк, а відтак колегія суддів вбачає підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що судами при визначенні виду та міри покарання суди не в достатній мірі врахували те, що злочин вчинено ним з необережності, що він повністю визнав свою вину, нічого не приховував від слідства та суду, щиро покаявся, що його соціальне та матеріальне становище є посереднім, він єдиний, хто матеріально утримує свою сім`ю з двома дітьми, а також сім`ю непрацездатних батьків, що потерпіла його пробачила, а також те, що моральну та матеріальну шкоду він відшкодував, тому вона не заявляла позов, є неспроможними.
Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, при призначенні покарання врахував, що ОСОБА_4 вчинив злочин з необережності, який відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, має двох неповнолітніх дітей. Також судом враховано як обставину, що пом`якшує покарання визнання вини, а обставиною, що обтяжує покарання, визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів засудженого щодо відшкодування ним моральної та матеріальної шкоди, в зв`язку з чим потерпіла його пробачила й не заявляла цивільний позов, то вони є безпідставними, оскільки апеляційним судом встановлено відсутність будь -яких даних на підтвердження цих доводів в матеріалах кримінального провадження.
Крім того, як вбачається з ухвали апеляційного суду, потерпілою було подано заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_4 із спростуванням вказаних доводів.
Таким чином, враховуючи характер злочинного діяння, особу винуватого, та беручи до уваги передбачені кримінальним законом мету та загальні засади призначення покарання, суди дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є неможливим, його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, та призначили йому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, що сприятиме його виправленню, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_4 із застосуванням положень ст.69 КК України немає.
Таким чином, доводи касаційної скарги про суворість призначеного покарання є безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для зміни судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч.1 ст. 117,п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4 та поновити йому строк на касаційне оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирокПервомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 липня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2019 року стосовно нього.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3