Провадження № 11-кп/4820/365/19
Справа № 682/488/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 28 липня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Шепетівської місцевої прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Іванівка, Славутського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 302 КК України один рік обмеження волі;
за ч.1 ст. 303 КК України - три роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 303 КК України чотири роки шість місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70, 72 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим чотири роки шість місяців позбавлення волі.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 період утримання під вартою з 4 січня 2018 р по 10 січня 2018 року включно.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави та покладено на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, а саме - з с. Крупець Славутського району Хмельницької області; повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи; залишити на зберіганні в прокурора паспорт для виїзду за кордон.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 1144 грн процесуальних витрат.
Речові докази: карти пам`яті mikro SD №26т, mikro SD №44т, mikro SD №57т, mikro SD №53т, mikro SD №54т, mikro SD №56т, mikro SD №63т, електронний носій № 62т, електронний носій № 61т, електронний носій CD-R «Valuepack» із записом слідчої дії, електронний носій DVD-R 1х-16х із записами слідчих дій, електронний носій DVD-R 1х-16х із записами слідчих дій, електронний носій DVD-R 1х-16х із записом слідчої дії, електронний носій CD-R «Valuepack» із записом слідчої дії залишено в матеріалах кримінального провадження;
грошові кошти в сумі 250 грн - купюру номіналом 50 грн серії УК № 7823166, 2 купюри номіналом 100 грн серії ГФ № 1089681, МР № 0380089 , які зберігаються у відділі збереження речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області - передано ГУНП в Хмельницькій області;
латексні рукавички із заводським пакуванням, у яких проводилося помічення грошових коштів, призначених для проведення оперативної закупки, латексні рукавички із заводським пакуванням, у яких проводилося освідування ОСОБА_7 , ватну подушечку з контрольним зразком, на яку відбиралися змиви з рук ОСОБА_7 в ході проведення його освідування, та латексні рукавички із заводським пакуванням, у яких проводився огляд грошових коштів в ході проведення обшуку автомобіля «Фольксваген» д.р.н. НОМЕР_1 , які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, - знищено шляхом спалювання;
автомобіль марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто ОСОБА_7 для використання;
кошти в сумі 1200 грн., а саме: купюру номіналом 200 грн. серії МБ №8377544; купюру номіналом 200 грн. серії ЕД №8911512; купюра номіналом 200 грн. серії СЛ №1566127; купюру номіналом 100 грн. серії МЛ №2528443; купюру номіналом 100 грн. серії ЕЮ №4242857; купюру номіналом 100 грн. серії ЛИ №5376421; купюру номіналом 100 грн. серії КУ №7866753; купюру номіналом 100 грн. серії ЗХ №7877495; купюру номіналом 100 грн. серії КП №6387989; які містять на собі сліди люмінесцентної речовини і зберігаються у відділі збереження речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, - знищено шляхом спалювання;
використаний презерватив, порожню пачку з під презервативів «СОNТЕХ», та рушник, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, - знищено шляхом спалювання;
мобільний телефон марки «NOKIA» залишено в матеріалах кримінального провадження.
За вироком суду, на початку червня 2017 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, одноособово розробив злочинний план, спрямований на вчинення дій, які посягають на суспільні відносини, що забезпечують основні засади суспільної моральності у сфері статевих стосунків, закріплені в Законі України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 року, відповідно до якого під суспільною мораллю слід розуміти систему етичних норм, правил поведінки, що складається у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадянський обов`язок, совість, справедливість.

В подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, посягаючи на конституційні права та свободи особи, закріплені у ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також порушуючи вимоги ст. 21 Конституції України, за якою усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах; права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, вимоги ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, ст. 32 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, та інші національні та міжнародні нормативно-правові акти, що регулюють право на свободу та особисту недоторканість особи, нехтуючи ними, користуючись квартирою АДРЕСА_2 , яка належить його свояку - ОСОБА_10 , вирішив створити в ній місце розпусти, в якому б особи жіночої статі надавали послуги сексуального характеру.

При цьому, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що така діяльність є злочинною та за це передбачена кримінальна відповідальність, облаштував у вказаній квартирі місце розпусти, а саме: розставив там меблі та інші речі для комфортного перебування, з метою надання особами жіночої статі послуг сексуального характеру.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на утримання місця розпусти, ОСОБА_7 , діючи умисно, попередньо втягнувши ОСОБА_11 в заняття проституцією, надавав їй 27.07.2017 р та 04.01.2018 р вказану квартиру по АДРЕСА_3 , де остання надавала послуги сексуального характеру особам чоловічої статі.

Крім цього, у червні 2017 року ОСОБА_7 , з метою втягнення в заняття проституцією та власного збагачення, знаючи про скрутне матеріальне становище, запропонував займатися проституцією під його керівництвом для ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Колом`є, Славутського р-ну, Хмельницької обл. В ході особистих розмов ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 , що за надання нею послуг сексуального характеру особам чоловічої статі, він виплачуватиме їй грошову винагороду в сумі 500 грн. за один статевий акт, гарантував нагляд та опіку над нею, захист та відвернення насильства чи обману з боку клієнтів тощо. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем ОСОБА_11 погодилися на цю пропозицію і дала згоду вступати в багаторазові позашлюбні сексуальні зв`язки за грошову винагороду за першою вимогою ОСОБА_7 , таким чином набувши статусу повії.

Так, 27.07.2017 року близько 17 години 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік міського фонтану по АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, незаконно, особисто отримав від легендованої особи під псевдонімом « ОСОБА_12 » грошові кошти в сумі 1400 грн., як винагороду за надання сексуальних послуг повією ОСОБА_11 , яку він надає для вступу у позашлюбний статевий акт. Цього ж дня близько 17 годин 52 хвилин між легендованою особою під псевдонімом « ОСОБА_12 » та ОСОБА_11 відбувся статевий акт в приміщенні кв. АДРЕСА_2 .
В подальшому, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на втягнення ОСОБА_11 у зайняття проституцією, використовуючи уразливий стан останньої та шантаж, який полягав у погрозі розповсюдити інформацію про надання нею сексуальних послуг, повторно продовжував втягувати ОСОБА_11 у зайняття проституцією.
Так, 17.10.2017 року близько 20 години 18 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік піцерії «Батискаф» на АДРЕСА_1 , з метою власного збагачення, повторно, незаконно, особисто отримав від легендованої особи під псевдонімом « ОСОБА_12 » грошові кошти в сумі 1500 грн., як винагороду за надання сексуальних послуг повією ОСОБА_11 , яку ОСОБА_7 надавав для вступу у позашлюбний статевий акт. В подальшому цього дня о 21 годин 15 хвилин між легендованою особою під псевдонімом « ОСОБА_12 » та ОСОБА_11 відбувався статевий акт в приміщенні кімнати № 5 готелю по АДРЕСА_4 .
Крім цього, 06.12.2017 р ОСОБА_7 з метою власного збагачення, повторно, незаконно, отримав гроші в сумі 1500 грн. від легендованої особи під псевдонімом « ОСОБА_12 », які той за вказівкою ОСОБА_7 перерахував на належну останньому банківську картку № НОМЕР_2 , як винагороду за надання сексуальних послуг повією ОСОБА_11 , яку ОСОБА_7 надає для вступу з легендованою особою у позашлюбний статевий акт. В подальшому цього ж дня о 14 годині 50 хвилин між легендованою особою під псевдонімом « ОСОБА_12 » та ОСОБА_11 відбувався статевий акт в приміщенні кімнати № 5 готелю по АДРЕСА_4 .
Крім цього, 04.01.2018 р близько 17 години 06 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік супермаркету «Вопак» по вул. Церковній в м. Славута, з метою власного збагачення, повторно, незаконно, особисто отримав від легендованої особи під псевдонімом « ОСОБА_12 » грошові кошти в сумі 1500 грн., як винагороду за надання сексуальних послуг повією ОСОБА_11 , яку ОСОБА_7 , надає для вступу у позашлюбний статевий акт. Цього ж дня о 17 год. 22 хв. між легендованою особою під псевдонімом « ОСОБА_12 » та ОСОБА_11 відбувався статевий акт в приміщенні кв. АДРЕСА_2 .
Непогоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив його змінити в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 302 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити в цій частині покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень і вважати ОСОБА_7 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до 4 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В порушення вимог Закону, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 , який згідно матеріалів кримінального провадження є інвалідом ІІ групи, покарання у виді 1 року обмеження волі, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, що є підставою для зміни рішення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просили вирок скасувати, а кримінальне провадження № 0000593 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України закрити на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вирок вважають незаконним, враховуючи наступне.

Дії ОСОБА_7 не можуть бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 303 КК України та за ч. 2 ст. 303 КК України, оскільки в діях ОСОБА_13 відсутні ознаки зайняття проституцією.

Судом не надана оцінка тому, що ОСОБА_7 не вчиняв щодо ОСОБА_11 дій з метою викликати в останньої рішучість займатись проституцією.

Висновки суду про повторність злочинів (ст. 32, ч. 2 ст. 303 КК України), є передчасними, оскільки в межах пред`явленого обвинувачення взагалі не досліджувались обставини припинення зайняття проституцією ОСОБА_14 .

Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки: обвинувачений ОСОБА_7 не отримував від ОСОБА_15 грошових коштів за надання йому ОСОБА_13 послуг сексуального характеру; ОСОБА_13 жодного разу не отримувала грошових коштів від ОСОБА_16 за надання нею послуг сексуального характеру; ОСОБА_13 проституцією не займалась, статеві відносини між ОСОБА_13 та ОСОБА_17 мали особистий характер; ОСОБА_7 не використовував шантажу при втягненні ОСОБА_13 у зайняття проституцією; ОСОБА_13 не перебувала у скрутному матеріальному становищі.

Суд першої інстанції необґрунтовано засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 302 КК України, оскільки в діях ОСОБА_7 відсутній склад вказаного злочину, обвинувачений не мав умислу на використання квартири АДРЕСА_2 як місця розпусти, а висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 вирішив створити у даній квартирі місце розпусти не ґрунтуються на досліджених доказах.

Крім того, кримінальне провадження щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, стороні захисту не відкривалось, досудове розслідування щодо вчинення останнім вказаного кримінального правопорушення не здійснювалось, а тому обвинувачення в цій частині є незаконним.

Судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема: порушено право ОСОБА_7 на захист у зв`язку із відсутністю в обвинуальному акті та оскаржуваному вироку чіткого формулювання обвинувачення за ст. 302 і 303 КК України із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків втягнення ОСОБА_7 свідка ОСОБА_13 у зайняття проституцією, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; у вироку не вказані обставини місця, часу, способу застосування ОСОБА_7 шантажу та використання ним уразливого стану (скрутного матеріального становища) свідка ОСОБА_13 при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять доказів законності походження грошових коштів, які використовувались при оперативній закупці, що є порушенням п. 6.11 Інструкції про порядок проведення контрольованої поставки, контрольованої та оперативної закупки товарів, предметів, речей, послуг, документів, засобів і речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності затвердженої спільним Наказом МВС України, Служби безпеки України, Міністерства доходів та зборів України № 887дск/384дск/480дск від 16 вересня 2013 року.

Ксерокопії купюр грошових коштів є недопустимими доказами, оскільки ксерокопії з зображенням грошових купюр не є документами у розумінні ст. 99 КПК України.

Прокурором не були відкриті стороні захисту оригінали постанови про заведення оперативно-розшукової справи; повідомлення прокурора про заведення оперативно-розшукової справи; доказів, які вказують що ОСОБА_7 готується тяжкий або особливо тяжкий злочин, що свідчить про незаконність здійснення всієї оперативно-розшукової діяльності.

Оперативно-розшукова діяльність відносно ОСОБА_7 здійснювалась з порушеннями встановленого законом порядку, що свідчить про недопустимість отриманих обвинуваченням доказів.

Постанова про проведення оперативної закупки від 29.05.2017 року, винесена начальником ВБЗПТЛ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 та погоджена прокурором ОСОБА_19 , є незаконною, оскільки постановлена не уповноваженою особою з порушенням встановленого законом порядку проведення оперативної закупки, що тягне недопустимість зібраних на підставі незаконної постанови доказів, зокрема: протоколу огляду грошових коштів від 27.07.2017 року, протоколу огляду покупця від 27.07.2017 року, протоколу про результати проведення оперативної закупки від 27.07.2017 року,

Протокол за результатами проведення оперативно-розшукового заходу аудіо-, відео контролю особи від 28.07.2017 року, є недопустимим доказом, оскільки слідча дія здійснювалась без обов`язкового попереднього дозволу суду щодо свідка

ОСОБА_20 доказами є: протоколи огляду грошових коштів від 17.10.2017 року та від 06.12.2017 року, протокол огляду та обробки грошей від 04.01.2018 року, протоколи огляду покупця від 17.10.2017 року, від 06.12.2017 року та від 04.01.2018 року, протоколи про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 17.10.2017 року, від 06.12.2017 року, від 04.01.2018 року, а також протоколи про результати здійснення негласних (слідчих) розшукових дій аудіо-, відео контролю особи від 18.10.2017 року, від 07.12.2017 року, від 05.01.2018 року, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 18.10.2017 року та від 15.01.2018 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки:

- негласні слідчі дії проводились неуповноваженою особою ст. о/у капітаном поліції ОСОБА_21 без доручення слідчого, що свідчить про недопустимість отриманих доказів;

- порушений встановлений законом порядок збирання та використання інформації, отриманої в результаті проведення НСРД, передбачений п. 3.12. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, оскільки жодного разу протоколи не надсилалися прокурору протягом 24 годин, що свідчить про отримання правоохоронними органами доказів поза прокурорським наглядом та свідчить про їх недостовірність та недопустимість; - порушений встановлений законом порядок зберігання і передачі отриманих під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій речей і документів (ч. 4 ст. 252, ч. 2 ст. 257 КПК України), оскільки усі докази зберігались слідчим, а не прокурором, який підробляв документи і фальсифікував матеріали, підганяючи їх під потрібні дати та вносячи неправдиву інформацію.

Так, неналежними та недопустимими доказами є також:

-карти пам`яті micro SD № 26 та № 26 т, № 57 т, оскільки не були отримані та долучені до матеріалів кримінального провадження у встановленому законом порядку. Слідчий визнав речовими доказами карти пам`яті micro SD № 26 та № 57 т до того як їх отримав, що свідчить про підробку документів та порушення порядку збирання доказів. Крім того, отримав карту пам`яті 26, а визнав речовим доказом 26 т;

-DVD+R диски № 53 та № 54, оскільки такі не були приєднані до матеріалів кримінального провадження відповідною постановою, а карти пам`яті Micro SD № 53 т та № 54 т, які визнані речовими доказами, в матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, порушено п. 3.12 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні;

-карта пам`яті Micro SD № 63 т, оскільки в протоколі про результати здійснення негласних (слідчих) розшукових дій аудіо-, відео контролю особи від 05.01.2018 року не вказаний носій інформації, на якому зберігаються матеріали НСРД, відсутні докази, що вказана карта пам`яті взагалі використовувалась при проведенні НСРД, інформація записана в незаконний спосіб;

-CD-R диски № 61 т та № 62 т, оптичний носій (диск) № 61 т та № 62 т від 24.11.2017 року та електронний носій № 61 т та № 62 т, micro SD № 63, оскільки отримані з порушенням порядку передання та зберігання інформації, одержаної внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що передбачений ч. 4 ст. 252, ч. 2 ст. 257 КПК України.

Законність використання CD-R диску № 62 т та його належність до кримінального провадження не встановлена доказами. Постановою про визнання предмета речовим доказом від 9 лютого 2018 року визнано речовим доказом електронний носій № 62 т, однак належним чином не охарактеризовано електронний носій інформації, що приєднується до справи, в постанові відсутня дата 24.11.2017, яка зазначена на диску, відсутній каталоговий (заводський) номер диска.

Крім того, Micro SD № 53 т, № 54 т, 57 т, № 63 т визнано речовими доказами по кримінальному провадженні № 0000593 від 27.08.2017 року, однак вказаного кримінального провадження не існує, оскільки провадження щодо ОСОБА_7 було розпочате 28.07.2017 року.

Разом з тим, в порушення вимог ч. 1 ст. 257 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутні ухвали слідчого судді про надання дозволу на використання отриманої в результаті проведення НСРД інформації в іншому кримінальному провадженні.

Залучення прокурором залегендованої особи « ОСОБА_15 » до проведення негласних слідчих дій є незаконним, оскільки прокурор вийшов за межі наданих йому повноважень. Наведене порушення тягне за собою недопустимість усіх доказів отриманих за участю залегендованої особи.

Стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення негласних слідчих дій, а саме контроль за вчиненням злочину стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , отже дії правоохоронних органів є підбурюванням ОСОБА_7 до вчинення злочину, усі інциденти були спровоковані ОСОБА_17 та працівниками правоохоронних органів.

Порушення встановленого законом порядку втручання в право ОСОБА_7 на повагу до його приватного життя свідчить про отримання доказів не згідно із законом та про істотне порушення основоположних прав ОСОБА_7 , що тягне неможливість їх використання в кримінальному провадженні як доказів.

Таким чином, уся інформація та здобуті докази щодо винуватості ОСОБА_16 , отримані в результаті проведення НСРД не можуть бути використані, як допустимі докази в кримінальному провадженні, оскільки сторона обвинувачення здійснювала втручання не згідно із законом, чим істотно порушила основоположне право ОСОБА_7 на повагу до його приватного життя.

Сторона захисту вважає, що сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: у втягнені ОСОБА_13 у зайняття проституцією поза розумним сумнівом, а докази, дослідженні у судовому засіданні, є недостатньо переконливими для обґрунтування його винуватості в пред`явленому обвинуваченні.

Суд першої інстанції безпідставно та протиправно відмовився досліджувати постанови про визнання предметів речовими доказами, мотивувавши своє рішенням тим, що вони не є доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, на думку апелянтів, покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, при призначенні покарання судом першої інстанції достатньою мірою не враховано ознаки, які позитивно характеризують особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про зміст оскаржуваного судового рішення з коротким викладом вимог апеляційної скарги, думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, кожен свої зокрема, крім того, обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині зміни призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 302 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані про особу обвинуваченого, надавши йому останнє слово та право виступу у судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника підлягає відхиленню, а прокурора ? задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок змінити.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, то такі колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, за які його засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Як правильно встановлено судом першої інстанції за обставин, зазначених вище, ОСОБА_7 винен у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України.

В суді першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень не визнав. Однак не заперечив того, що познайомив ОСОБА_11 , яка перебувала у скрутному матеріальному становищі, з « ОСОБА_22 », надавав їм для зустрічі квартиру по АДРЕСА_3 , але виклав свою версію подій.

Незалежно від цього, його винуватість доводиться сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених судом першої інстанції.

Зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_10 , стверджується, що на прохання ОСОБА_7 він погодився оформити на себе право власності на придбану ОСОБА_7 квартиру в АДРЕСА_3 . Однак, її не бачив і там не був. Ключі знаходяться у ОСОБА_7 .

Показами свідка ОСОБА_12 (легендованої особи), підтверджується, що він добровільно надав згоду на співробітництво з органами поліції та був закупником послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 . Про те, що ОСОБА_7 займається звідництвом дізнався від знайомого, який теж користувався послугами ОСОБА_7 і дав номер телефону останнього. Познайомився з ОСОБА_7 по телефону та запитав, чи має він дівчат для інтимних стосунків. ОСОБА_7 сказав, що є і погодився на зустріч. На першій зустрічі впізнав ОСОБА_7 , бо знав, що у нього вада руки. За кожен раз надання дівчиною послуг він передавав ОСОБА_7 гроші в сумі 1500 гривень або 1200 чи 1300 грн., якщо доводилось самому розраховуватись за номер в готелі.
Закупку послуг у ОСОБА_7 здійснював чотири рази: перший влітку 2017 року. За пропозицією працівників поліції приїхав в м. Славуту, подзвонив до ОСОБА_7 , домовився про зустріч. Працівники поліції здійснили його огляд, первірили вміст кишень, дали гроші і автомобіль. Прибувши на місце зустрічі, ОСОБА_7 назвав ціну 50$. Але він таких грошей не мав, тому дав близько 1000 грн. ОСОБА_7 передав йому ключ від квартири і назвав адресу. У вказаному місці на нього чекала дівчина, яка завела у визначену квартиру і надала послуги інтимного характеру.
Наступного разу у жовтні 2017 року за аналогічною схемою працівники поліції його оглянули, перевірили вміст кишень, дали кошти в сумі 1750 грн. Він по телефону домовився з ОСОБА_7 про зустріч; на місці зустрічі віддав йому 1500 грн. за послуги інтимного характеру, що будуть надаватись дівчиною, а 250 грн. залишив для оплати вартості номеру в готелі. Після цього ОСОБА_7 запропонував поїхати до кафе «Ковчег» на околиці м. Славута. Там він чекав, поки ОСОБА_7 на своєму автомобілі привіз дівчину, яка пересіла в його машину та сказала куди їхати в готель. По дорозі дівчина розповіла, що працювала у ОСОБА_7 в кафе, відпрацьовувала батькові борги. В готелі вона надала йому інтимні послуги, а він розрахувався за готель .
Третій раз у грудні 2017 року він зателефонував до ОСОБА_7 , щоб домовитись про зустріч. ОСОБА_7 сказав приїжджати, але сам зустрітися з ним не міг, тому скинув на Viber номер банківської картки і сказав перерахувати гроші 1500 грн. на банківську картку та повідомив, де забрати дівчину. Працівники поліції його оглянули, перевірили вміст кишень, дали кошти в сумі 1750 грн. Він скинув ОСОБА_7 на банківську картку 1500 грн, а 250 грн. залишив, щоб розрахуватись за готель; у визначеному місці зустрівся з ОСОБА_23 та поїхав з нею в готель. В готельному номері ОСОБА_23 надала йому послуги сексуального характеру та розповіла, що ОСОБА_7 їй платить по 500 грн. за кожного клієнта. Він розрахувався за готель.
Четвертий раз у січні 2018 року він знову домовився з ОСОБА_7 про послуги повії. Після цього поїхав у Славутський відділ поліції, його оглянули в присутності понятих, перевірили вміст кишень, дали 1750 грн. на закупку послуг інтимного характеру та встановили технічні засоби. Потім зустрівся з ОСОБА_7 біля супермаркету «Вопак» в м. Славуті, передав йому 1500 грн. ОСОБА_7 повідомив, що дівчина чекає у квартирі по АДРЕСА_1 . Він вже знав цю квартиру та прибув на місце. ОСОБА_13 надала послуги інтимного характеру. Після цього він вийшов на вулицю, проїхав у визначене місце на машині, зустрівся з працівниками поліції, повернув їм 250 грн., віддав камеру відеоспостереження та ключі від автомобіля.
Щоразу під час закупки послуг інтимного характеру ОСОБА_7 надавав одну і ту ж дівчину ОСОБА_23 . Про зустрічі з дівчиною домовлявся лише через ОСОБА_7 , розрахунок здійснював лише з ОСОБА_7 . Дівчині гроші ніколи не давав. Раніше ОСОБА_23 не знав, ніколи нічого їй не обіцяв, без відома ОСОБА_7 з нею не зустрічався. Місце зустрічей з ОСОБА_23 теж називав ОСОБА_7 : або у квартирі, або у визначеному готелі. ОСОБА_23 розповідала, що живе в селі, чоловік в АТО і кошти на утримання сім`ї не дає, а ОСОБА_7 заставляв її надавати сексуальні послуги іншим чоловікам, як розрахунок за батьківські борги та платив по 500 грн. Працівники поліції забезпечували його технічними засобами і повідомляли йому про це. На четверту закупку йому давали помічені грошові купюри з визначеними номерами, які він звіряв з протоколом огляду грошових купюр. Всі дії вчиняв з власної волі, в залежності від працівників поліції не був.
Показами свідка ОСОБА_11 стверджується, що вона було знайома з ОСОБА_7 , який запропонував їй надавати послуги сексуального характеру чоловікам, яких він сам буде їй підшукувати, оскільки остання перебувала у скрутному матеріальному становищі, на її утриманні знаходився син та родичі. ОСОБА_7 підшукував їй клієнтів, давав ключі від квартири в АДРЕСА_3 , де відбувались зустрічі з клієнтами, або казав в який готель їхати з клієнтом. Часто ОСОБА_7 сам приїжджав за нею в с. Колом`є та відвозив в м. Славуту до клієнтів, а потім платив їй гроші 500 грн і відвозив назад в село. З « ОСОБА_24 », який називався « ОСОБА_25 » або « ОСОБА_26 », її познайомив ОСОБА_7 . Вона надавала йому послуги сексуального характеру за вказівкою ОСОБА_7 , у тому числі і у вищевказаній квартирі.
Крім показань свідків, вина обвинуваченого також стверджується і сукупністю об`єктивних доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема даними:
-витягу з ЄРДР про внесення відомостей за кожним епізодом вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема: 28.07.2017 р. - за ч. 1 ст. 303 КК України, 18.10.2017 р. - за ч. 2 ст. 303 КК України, 07.12.2017 р. - за ч. 2 ст. 303 КК України, 05.01.2018 р. - за ч. 2 ст. 303 КК України, 30.01.2018 р. - за ч. 1 ст. 302 КК України (Т. 1, а.к.п. 120-123);
-постанови начальника ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області від 29 травня 2017 р про проведення оперативної закупки в межах оперативно-розшукової справи під умовною назвою «Лелека» про готування до вчинення злочину, пов`язаного з сутенерством, з метою пошуку та фіксації фактичних даних про готування до вчинення цього злочину та з метою встановлення факту вчинення злочину, пов`язаного із сутенерством, у ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , та використати грошові кошти в сумі 1500 гривень, як заздалегідь ідентифіковані засоби. Проведення оперативної закупки доручено громадянину ОСОБА_27 зі зміненими даними « ОСОБА_12 » (Т. 1, а.к.п. 2-3);
-ухвал апеляційного суду Хмельницької області від 30.05.2017 року, 17.08.2017 року, 14.11.2017 року про надання дозволу на проведення оперативно-розшукових заходів, які тимчасово обмежують права фізичної особи, зокрема: аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у місцях їх тимчасового перебування, з використанням технічних засобів; зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за абонентськими номерами, які перебувають у їх користуванні. з використанням технічних засобів (Т. 1, а.к.п. 4-5, 25-26, 27-28, 55-56, 57-58);
-протоколів огляду грошових коштів від 27.07.2017 р., 17.10.2017 р., 06.12.2017 р., проведеним о/у ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області, з яких вбачається, що для проведення оперативного документування сутенерства шляхом проведення оперативної закупки послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 та з метою викриття його злочинної діяльності на території Славутського району, залучено купюри із зазначенням їх серій та номерів, з фототаблицями до них (Т. 1, а.к.п. 6, 7-8; 29,30-34; 59, 60-64)
-протоколів огляду покупця від 27.07.2017 р., 17.10.2017 р., 06.12.2017 р. та 04.01.2018 року з яких вбачається, що до оперативної закупки послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 залучено в якості покупця ОСОБА_12 , проведено його огляд у присутності понятих, встановлено відсутність будь-яких грошових коштів та вручено грошові кошти для оплати послуг сексуального характеру купюрами, зазначеними у протоколах огляду грошових коштів (Т. 1, а. к.п. 9, 35, 65, 89);
-протоколів про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 27.07.2017 р., 17.10.2017 р., 06.12.2017 р. та 04.01.2018 року, в яких зафіксовано проведені здійснення ОСОБА_28 оперативної закупки послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 (Т. 1, а.к.п. 10-11, 36-38, 66-68, 90-91);
-протоколів про результати проведення ОРЗ аудіо-, відеоконтролю особи від 28.07.2017 р., 18.10.2017 р., 07.12.2017 р. та 05.01.2018 р., в яких зафіксовано дату, час та місце зустрічі закупника ОСОБА_28 з ОСОБА_7 в м. Славута, домовленість про дівчину, передачу ОСОБА_24 грошових коштів ОСОБА_7 та вказівки останнім місця, де має відбутися сексуальний контакт закупника і наданої ним дівчини, а також зустріч закупника з нею, далі зафіксовано їх статеві контакти (Т 1, а.к.п.13-14, 39-40, 69-70, 94);
-речових доказів: місrо SD 32 Гб 26Т, місrо SD 16 Гб 57 Т, місrо SD 56Т, 63Т, на яких збережено аудіо та відеофаксацію оперативної закупки ОСОБА_28 у ОСОБА_7 послуг сексуального характеру 27.07.2017 р., 17.10.2017 р., 06.12.2017 р., 04.04.2018 р. в м. Славута (Т. 2, а.к.п.71, Т. 1, а.к.п. 42, 72, 96);
-рапорту старшого оперуповноваженого ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області про проведення оперативної закупки послуг сексуального характеру в особи на ім`я ОСОБА_27 , яка займається сутенерством та про наявність в діях особи на ім`я ОСОБА_27 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України (Т.1, а.к.п. 1);
- протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортно- телекомунікаційних мереж від 10.08.2017 р., 18.10.2017 р та 15.01.2018 року, які проводилися на підставі ухвал апеляційного суду Хмельницької області щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . З них вбачається, що останні домовлялися про надання послуг сексуального характеру (Т. 1, а.к.п. 17-18, 43-44, 47-48, 97-99, 102-107). Наведене стверджується також даними речових доказів аудіо записами: № 44 т (Т. 2, а.с. 72), DVD+R № 53т (Т. 1, а.с. 46), DVD+R № 54т (Т. 1, а.с. 50), micro SD № 63 т (Т. 1, а.к.п. 96), micro SD № 62 т (Т. 1, а.к.п. 101)
-рапортів старшого оперуповноваженого ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області про проведення оперативної закупки послуг сексуального характеру в особи ОСОБА_29 , яка на території Славутського району займається сутенерством, та про дозвіл на реєстрацію вказаного факту у Славутському ВП ГУНП в Хмельницькій області та відкриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 303 КК України (Т.1, а.к.п. 22, 52);
-постанов прокурора від 16.08.2017 р., 13.11.2017 р. та 12.12.2017 року про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки сексуальних послуг шляхом передачі особою, яка добровільно надала згоду на конфіденційне співробітництво, заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових коштів ОСОБА_7 (Т. 1, а.к.п. 23-24 53-54, 77-78);
- протоколу огляду та обробки грошових коштів від 04.01.2018 р., проведеним о/у ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області спільно із заступником начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, з якого вбачається, що з метою проведення оперативного документування сутенерства та викриття злочинної діяльності ОСОБА_7 на території м. Славута, залучено грошові кошти: три купюри номіналом по 200 грн. кожна, одинадцять купюр номіналом по 100 грн. кожна та одна купюра номіналом 50 грн. із зазначенням їх серій та номерів, з фототаблицею до нього. Поверхня купюр оброблена препаратом «ПРОМІНЬ-1» (Т.1, а.к.п. 79-80, 81-88);
- протоколу затримання ОСОБА_7 від 04 січня 2018 р та його огляду, під час якого ОСОБА_7 добровільно видав банківську карту Приватбанку НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Айфон 6С», у якому використовується сім-картка оператора мобільного зв`язку Київстар з мобільним номером НОМЕР_3 ; інші речі, які не мають значення для кримінального провадження; та фототаблицею до протоколу затримання і його відеозаписом на DVD+R (Т.1, а.к.п.138-140, 141-145, 147);
- постанови про визнання банківських карток Приватбанку, мобільного телефону, сім-картки Київстар речовими доказами у кримінальному провадженні та передачу їх на зберігання Славутському ВП ГУНП в Хмельницькій області (Т. 1, а.к.п.148-149);
- протоколу обшуку автомобіля «Фольксваген» з іноземним номерним знаком від 04 січня 2018 р., в якому їхав і був зупинений ОСОБА_7 та в якому у підлокітнику між передніми лівим та правим сидінням виявлено грошові кошти в сумі 1200 грн. номіналом 3 купюри по 200 грн. та 6 купюр по 100 грн. із серіями та номерами, які співпадають із серіями та номерами грошових купюр, що були видані працівниками поліції ОСОБА_30 для здійснення закупки у ОСОБА_7 послуг сексуального характеру 04.01.2018 р., на яких під час освітлення за допомогою спеціального приладу виявлено залишки спеціального засобу «ПРОМІНЬ 1», яким були помічені купюри, видані закупнику, та фототаблицею до нього (Т. 1, а.к.п. 24-25, 26-34 т.2);
- постанов від 04.01.2018 р. про визнання диску з відеозаписом обшуку автомобіля «Фольксваген» з іноземним номерним знаком та вилучених грошових купюр речовими доказами у кримінальному провадженні (Т. 2, а.к.п. 35, 37-38);
- протоколу обшуку від 04.01.2019 р. у квартирі АДРЕСА_2 , яку купив ОСОБА_7 і оформив на ОСОБА_10 та надавав для розпусти, в якій виявлено і вилучено мобільний телефон «Нокіа» без сім-картки, порожню пачку з-під презервативів, порожній пакет з під презервативу, рушник, а також використаний презерватив із вмістом сперми; а також даними електронного носія з відеозаписом обшуку у вказаній квартирі (Т. 2, а.к.п. 44-46);
- протоколу освідування ОСОБА_7 від 04 січня 2018 р, з якого вбачається, що під час освідування лівої руки ОСОБА_7 за допомогою спеціального приладу на ній виявлено залишки засобу «ПРОМІНЬ 1», яким були позначені грошові купюри, видані закупнику « ОСОБА_31 » для здійснення закупки послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 04.01.2018 р.; даними відеозапису процесуальної дії освідування особи (Т. 2, а.к.п. 3, 4-6, 8);
- висновку судової експертизи спеціальних хімічних речовин від 23.01.2018 р № 8.11-0051:18, відповідно до якого невидимі при денному (природному) освітленні нашарування спеціальної хімічної речовини, що має люмінесценцію жовто-зеленого кольору в УФ-освітленні, які виявлені на поверхні: рукавичок медичних латексних оглядових, та первинного упакування, 3 (трьох) грошових купюр номіналом 200 грн., 6 (шести) грошових купюр номіналом 100 грн. із серіями та номерами, що співпадають із серіями та номерами грошових купюр, які видавались закупнику ОСОБА_24 04.01.2018 р. для закупки послуг сексуального характеру у ОСОБА_7 , медичних стерильних рукавичок, в яких вилучались та перелічувались грошові кошти в сумі 1200 грн, медичних латексних стерильних рукавичок, в яких проводилось освідування підозрюваного ОСОБА_7 , ватного тампона зі змивом з китиці лівої руки підозрюваного ОСОБА_7 мають між собою та зі зразком невидимої при денному освітленні спеціальної хімічної речовини, що має люмінесценцію жовто-зеленого кольору в УФ-освітленні, на поверхні аркуша паперу формату А-4, спільну родову належність (по кольору люмінесценції і якісному складу компонентів);
Апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 302 КК України як створення та утримання місць розпусти, за ч. 1 ст. 303 КК України як втягнення особи в заняття проституцією, шляхом використанням уразливого стану цієї особи, за ч. 2 ст. 303 КК України як втягнення особи в заняття проституцією, шляхом використанням уразливого стану цієї особи та шантажу, вчиненому повторно.
Отже, твердження апеляційної скарги обвинуваченого та його захисників про відсутність в діях ОСОБА_7 вищевказаних кримінальних правопорушень та невстановлення достатніх доказів для його винуватості є безпідставними.
Враховуючи вищевикладені докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень твердження апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не отримував від ОСОБА_15 грошових коштів за надання йому ОСОБА_14 послуг сексуального характеру, ОСОБА_13 жодного разу не отримувала грошових коштів від ОСОБА_7 за надання нею таких послуг, остання проституцією не займалась, статеві відносини між ОСОБА_13 та ОСОБА_17 мали особистий характер, ОСОБА_7 не використовував шантажу при втягненні її у зайняття проституцією; ОСОБА_13 не перебувала у скрутному матеріальному становищі, відсутність умислу на використання квартири АДРЕСА_2 як місця розпусти, на увагу суду не заслуговують.
Твердження апелянтів про те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України є незаконним, оскільки вказане кримінальне провадження стороні захисту не відкривалось, досудове розслідування не здійснювалось, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Так, згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до нього були внесені відомості щодо ОСОБА_7 : 28.07.2017 року за ч. 1 ст. 303 КК України, 18.10.2017 року за ч. 2 ст. 303 КК України, 07.12.2017 за ч. 2 ст. 303 КК України, 05.01.2018 року за ч. 2 ст. 303 КК України, 30.01.2018 року за ч. 1 ст. 302 КК України. (Т. 1, а.к.п. 120-123).

Постановами прокурора матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за кожним з епізодів виявлених кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000593 (Т. 1, а.к.п. 21, 51, 73, Т.2, а.к.п. 65).
Так, постановою прокурора від 20.10.2017 року кримінальне провадження за № 0000593 від 28.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та № 0000820 від 18.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000593 (Т. 1, м.к.п. 23).
Постановою прокурора від 11.12.2017 року кримінальне провадження за № 0000593 від 28.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та № 0000990 від 07.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000593 (Т. 1, м.к.п. 51).
Постановою прокурора від 09.01.2018 року кримінальне провадження № 0000593 від 28.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та № 0000012 від 05.01.2018 року за за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000593 (Т. 1, м.к.п. 73).
Постановою прокурора від 13.02.2018 року кримінальне провадження № 0000593 від 28.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України та № 0000072 від 30.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000593 (Т.2, а.м.к.п. 65).
Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 12 лютого 2018 року заступник начальника слідчого відділення Славутського відділу поліції ОСОБА_32 надав підозрюваному ОСОБА_7 та його захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доступ до всіх матеріалів кримінального провадження за № 0000593, з яким останні були ознайомленні, про що розписались особисто (Т. 1, а.м.к.п. 106).

Отже, досудове розслідування щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 302 КК України проведено з дотриманням вимог кримінально процесуального Закону, будь - яких порушень апеляційним судом не встановлено.

Твердження про порушення права ОСОБА_7 на захист, у зв`язку із відсутністю в обвинуальному акті та оскаржуваному вироку чіткого формулювання обвинувачення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тощо, суд до уваги не приймає, з врахуванням наступного.

Так, змінений обвинувальний акт від 14 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, затверджений прокурором. У ньому викладені всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, вказана правова кваліфікація дій ОСОБА_7 , форма вини умисел та мотив - користь. У підготовчому судовому засіданні, яке було проведено за участі ОСОБА_7 та його захисника, будь яких клопотань щодо повернення вказаного обвинувального акту учасниками процессу з наведених в апеляційній скарзі підстав не заявлялось. Отже, право ОСОБА_7 на захист порушено не було.

Посилання на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів законності походження грошових коштів, які використовувались при оперативній закупці, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими. Так, в судовому засіданні суду першої інстанції 10 грудня 2018 року свідок ОСОБА_21 - оперуповноважений ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області показав, що кошти, які використовувались для здійснення оперативних закупок в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_7 отримані із спецфонду ГУНП в Хмельницькій області, та були призначені саме для здійснення НСРД або оперативних засобів в межах ОРС. Вказані кошти отримані ним на підставі рапорту, адресованому начальнику ГУНП в Хмельницькій, який і вирішує питання надання таких.

Твердження про те, що ксерокопії купюр грошових коштів є недопустимими доказами, оскільки такі не є документами, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 105 КПК України додатками до протоколу можуть бути спеціально виготовлені копії, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Як вбачається із матеріалів справи, ксерокопії купюр грошових коштів є лише додатками до протоколів огляду грошових коштів.
Отже, підстави вважати їх недопустимими доказами у справі у апеляційного суду відсутні.
Посилання на те, що оперативно-розшукова діяльність відносно ОСОБА_7 здійснювалась з порушеннями встановленого законом порядку, оскільки прокурором не були відкриті стороні захисту оригінали постанови про заведення оперативно-розшукової справи; повідомлення прокурора про заведення оперативно-розшукової справи; докази, які вказують що ОСОБА_7 готується тяжкий або особливо тяжкий злочин, є необґрунтованими, враховуючи наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оперативно розшукову діяльність» № 2135-XII від 18 лютого 1992 року підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про злочини, що готуються.
Відповідно до п. 4 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці відноситься інформація у сфері державної безпеки та охорони правопорядку: про особовий склад органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; про засоби, зміст, плани, організація, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, форми, методи і результати оперативно-розшукової діяльності; про осіб, які співпрацюють або раніше співпрацювали на конфіденційній основі з органами, що проводять таку діяльність; про склад і конкретних осіб, що є негласними штатними працівниками органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність.
Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності щодо ОСОБА_7 стала інформація, отримана від оперативних контактів (агентів, негласних позаштатних працівників) про те, що останній готується до вчинення тяжкого злочину проти моральності.
Що стосується постанови про заведення оперативно розшукової справи, повідомлення про заведення такої прокурором, то вказана інформація має обмежений доступ та не підлягає розтаємненню.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова про проведення оперативної закупки від 29.05.2017 року є незаконною, оскільки постановлена неуповноваженою особою, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.
Згідно ч.ч. 3,4 ст. 246 КПК України рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором. Виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 250 КПК України у виняткових невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та запобіганням вчиненню тяжкого або особливо тяжкого злочину, передбаченого розділами I, II, VI, VII (статті 201 та 209), IX, XIII, XIV, XV, XVII Особливої частини Кримінального кодексу України, негласна слідча (розшукова) дія може бути розпочата до постановлення ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом, за рішенням слідчого, узгодженого з прокурором, або прокурора. У такому випадку прокурор зобов`язаний невідкладно після початку такої негласної слідчої (розшукової) дії звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 готувався до вчинення злочинів, які передбачені ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 302 КК України, один з яких є тяжким, оскільки санкція ч. 2 ст. 303 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років.
Для запобігання вчиненню такого, 29 травня 2017 року начальником ВБЗПТЛ ГУНП в Хмельницькій області за погодженням з прокурором було винесена постанова про проведення оперативної закупки з метою встановлення факту вчинення злочину, пов`язаного з сутенерством у ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст. 250 КПК України.
Наступного дня прокурор звернувся з клопотанням про надання дозволу на аудіо-, відеоконтроль особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, яке ухвалою слідчого судді від 30 травня 2017 року було задоволено, дозволено здійснювати заходи на аудіо -, відеоконтроль особи ОСОБА_7 у місцях його тимчасового перебування, з використанням технічних засобів.
Отже, твердження сторони захисту про незаконність постанови про проведення оперативної закупки від 29.05.2017 року є безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону.
Посилання апелянтів на те, що протокол за результатами проведення оперативно-розшукового заходу аудіо-, відео контролю особи від 28.07.2017 року є недопустимим доказом, оскільки слідча дія здійснювалась без обов`язкового попереднього дозволу суду щодо свідка ОСОБА_13 апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, окрім того, що ОСОБА_13 не вважає, що цим порушені її права, дана слідча дія здійснювалась саме щодо ОСОБА_7 , який, як вбачається із даних зазначеного доказу, без будь-якої провокації, втягував останню в заняття проституцією.
Враховуючи вищевикладене, даний протокол є допустимим доказом, оскільки складений у відповідності до вимог Закону.
Твердження апелянтів про те, що негласні слідчі дії проводились неуповноваженою особою ст. о/у капітаном поліції ОСОБА_21 без доручення слідчого, що свідчить про недопустимість отриманих доказів, суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам. Відповідно до ч. 2 ст. 41 КПК України під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.
Частиною 6 ст. 246 КК України визначено, що проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатись також інші особи.
Відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, МВСУ, СБУ, Адміністрації Державної прикордонної служби україни, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, слідчий може проводити негласні слідчі (розшукові ) дії самостійно, спільно з уповноваженими оперативними підрозділами, залучати до їх проведення уповноваженим оперативним підрозділам.
Як вбачається із матеріалів справи, прокурор у постановах про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки доручив виконати негласні слідчі дії слідчому - заступнику начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_33 (Т. 1, а.к.п. 23, 53).
Слідчий своїми дорученнями від 23.08.2017 р., 21.11.2017 р., 22.12.2017 р. дозволив проведення негласних слідчих (розшукових) дій оперативним працівникам, що підтверджується такими, наявними в матеріалах справи (Т. 1, а.к.п. 235-240). Отже, будь-яких порушень, в тому числі, проведення слідчих дій неуповноваженими особами, апеляційним судом не виявлено, зокрема, ст. о/у капітаном поліції ОСОБА_21 .

Порушеня порядку збирання та використання інформації, отриманої в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема надіслання протоколів прокурору поза визначеними законом часовими межами, не є підставою для визнання отриманях доказів недопустимими, оскільки права учасників процесу при цьому порушені не були. Разом з тим, вказане не спростовує факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази, отримані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, в порушення вимог порядку їх зберігання, зберігались не прокурором, а слідчим, який підробляв документи і фальсифікував матеріали, є безпідставними.

Відповідно до п. 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізацію, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із їх зберіганням і пересиланням, схоронності, тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 року № 1104, вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, який здійснює таке провадження.

Постановами слідчого у даному кримінальному провадженні речові докази, зокрема Micro SD, CD, DVD диски приєднано до матеріалів кримінального провадження, інші речові докази грошові кошти, платіжні банківські карти та мобільний телефон передано на відповідальне зберігання до кімнати речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Будь яких фальсифікацій при їх зберіганні апеляційним судом не встановлено.

Отже, твердження апелянтів про порушення порядку зберігання доказів, зокрема слідчим, а не прокурором, є необґрунтованим.

Що стосується того, що у постанові про визнання речовим доказом заступником начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_34 вказано не той електронний носій і не та дата події та кваліфікація, то апеляційний суд вважає це опискою.
Вказане підтвердив у суді першої інстанції свідок ОСОБА_32 , який показав, що проявив неуважність і допустив описку, яку не встиг виправити, у зв`язку з великим навантаженням. Разом з тим, показав, що після отримання ним електронних носіїв, виніс постанову про визнання їх речовими доказами, датував її тим числом, яким проведено негласні слідчі (розшукові) дії, оскільки вважав, що з того моменту, вони вже є речовими доказами.
Твердження про порушення вимог ч. 1 ст. 257 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні ухвали слідчого судді про надання дозволу на використання отриманої в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії інформації в іншому кримінальному провадженні, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України у діях ОСОБА_7 були встановлені не в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а за допомогою показань свідків, зокрема: ОСОБА_13 та ОСОБА_35 .

Доводи щодо незаконного залучення прокурором залегендованої особи « ОСОБА_15 » до проведення негласних слідчих дій, оскільки прокурор вийшов за межі своїх повноважень, та відсутності його згоди на проведення таких, що тягне за собою недопустимість усіх доказів отриманих за участю залегендованої особи, є безпідставними.
Так, згідно ст. 275 КПК України під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, МВСУ, СБУ, Адміністрації Державної прикордонної служби україни, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину (ст. 271 КПК України).
Згідно п. 2.3 розділу ІІ Інструкції матеріали, що можуть розшифровувати конфіденційних осіб отримання інформації не надаються.
Отже, прокурор, діючи виключно в межах своїх повноважень, законно залучив залегандовану особу « ОСОБА_15 » до проведення негласних слідчих дій. Докази, які отримані за його участю є належними та допустимими.
Твердження апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення негласних слідчих дій, а саме контроль за вчиненням злочину стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про підбурювання правоохоронними органами ОСОБА_7 до вчинення злочину, апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 246 КПК України рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом слідчий суддя за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором.
Згідно ч. 2 п. 3.12 розділу ІІІ вищевикладеної інструкції, за результатами виконання доручення оперативний співробітник (працівник) складає рапорт із зазначенням результатів виконаного доручення, залучених при цьому сил і засобів, а також їх результатів.
Так, із постанови про проведення оперативної закупки від 29 травня 2017 року та із ухвали слідчого судді від 30 травня 2019 року вбачається, що в ході проведення оперативно розшукових заходів стало відомо, що ОСОБА_7 готується до вчинення злочину пов`язаного із сутенерством (Т.1, а.м.к.п 2-3, 4-5)
Згідно рапорту старшого оперуповноваженого ВБЗТЛ ГУНП в Хмельницькій області в ході проведення оперативно розшукових заходів отримано інформацію, що особа на ім`я ОСОБА_27 на території м. Славута займається сутенерством. В діях особи на ім`я ОСОБА_27 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України (а.с.1).
Отже, в органу досудового розслідування були законні підстави для проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 , результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні.
Що стосується твердження про підбурювання правоохоронними органами ОСОБА_7 до вчинення злочину, то із результатів оперативно - розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_7 здійснюючи збут послуг сексуального характеру « ОСОБА_12 » особисто вчиняв активні дії щодо вчинення злочинів. Зокрема, особисто на власному автомобілі привозив ОСОБА_11 із села Колом`є в м. Славуту для надання нею послуг сексуального характеру іншим особам і відвозив її назад, витрачаючи при цьому свій час і кошти на бензин, придбав квартиру в м. Славуті, але з метою приховати протиправність своїх дій оформив її на сторонню особу ОСОБА_36 , який у цій квартирі ніколи не був і не знає де ця квартира знаходиться. Отже, апеляційним судом не встановлено провокації злочину правоохоронними органами.
Посилання в апеляційній скарзі на незаконне втручання у приватне спілкування ОСОБА_7 є необґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 КПК України ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурорм зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому ст.ст. 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, аудіо відеоконтроль особи ОСОБА_7 проводилися на підставі ухвал слідчих суддів, а отже втручання у приватне спілкування останнього є законним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та протиправно відмовився досліджувати постанови про визнання предметів речовими доказами, є необґрунтованими, з врахуванням наступного.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Отже, суд першої інстанції правильно на виконання вимог закону дослідив речові докази безпосередньо, а не документи про визнання їх такими.

За таких умов, всі докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України, є належними та допустимими, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисників не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 302 КК України у виді обмеження волі, колегія суддів вважає їх такими, які заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи у кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.
Згідно пенсійних посвідчень, ОСОБА_7 є інвалідом другої групи. Отже, йому не може бути призначене покарання у виді обмеженні волі, чого не було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання за ч. 1 ст. 302 ККУ (Т. 1, а.с. 136, 143).
Санкція ч. 1 ст. 302 КК України, окрім обмеження волі, передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З врахуванням того, що ОСОБА_7 встановлена друга група інвалідності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 302 КК України, та призначення йому покарання у виді штрафу.
Визначаючи його розмір, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного, який є інвалідом другої групи, на обліку у лікарів невропатолога, нарколога чи психіатра не перебуває (Т. 1, а.к.п. 124); раніше не судимий (Т. 1, а.к.п. 127-128), характеризується посередньо (Т. 1, а.к.п. 126). Обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що свою вину у вказаному кримінальному правопорушенні ОСОБА_7 не визнав, а отже, щиро не розкаявся, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 302 КК України у виді штрафу в максимально можливому розмірі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_7 за ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України, то апеляційний суд прийшов до висновку, що таке призначене відповідно до вимог Закону.
Так, судом правильно було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України, які за ступенем тяжкості є тяжкими та середньої тяжкості.
Обґрунтовано враховано і особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів невропатолога, нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, характеризується посередньо, є інвалідом ІІ групи; відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання. Крім того, правильно враховано невизнання ним вини у вчиненні вказаних злочинів, відсутність щирого каяття, що вказує на його суспільну небезпеку. Тому призначив ОСОБА_7 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах санкцій ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України, у виді реального позбавлення волі, з яким погоджується апеляційний суд.
У зв`язку з вищевикладеним, покарання ОСОБА_7 слід призначити на підставі ст. ст. 70, 72 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як вбачається із резолютивної частини вироку, вилучені у ОСОБА_7 кошти, які містять на собі сліди люмінесцентної речовини і зберігаються у відділі збереження речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, всупереч вимогам ст. 100 КПК України, ухвалено знищити шляхом спалювання.
Оскільки такі кошти належать ГУНП в Хмельницькій області і призначенні саме для здійснення НСРД або оперативних засобів в межах ОРС, то апеляційний суд вважає за необхідне повернути такі останньому, що жодним чином не погіршить становище обвинуваченого.
Отже оскаржений вирок суду в частині вирішення долі речових доказів також підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 відхилити.
Апеляційну скаргу прокурора Шепетівської місцевої прокуратури задовольнити.
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 квітня 2019 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 302 КК України та в частині вирішення долі речових доказів - змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 302 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 302, ч. 1 ст. 303, ч. 2 ст. 303 КК України до покарання:

за ч. 1 ст. 302 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

за ч.1 ст. 303 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 303 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Речові докази - кошти в сумі 1200 грн., а саме: купюру номіналом 200 грн. серії МБ №8377544; купюру номіналом 200 грн. серії ЕД №8911512; купюру номіналом 200 грн. серії СЛ №1566127; купюру номіналом 100 грн. серії МЛ №2528443; купюру номіналом 100 грн. серії ЕЮ №4242857; купюру номіналом 100 грн. серії ЛИ №5376421; купюру номіналом 100 грн. серії КУ №7866753; купюру номіналом 100 грн. серії ЗХ №7877495; купюру номіналом 100 грн. серії КП №6387989; які містять на собі сліди люмінесцентної речовини і зберігаються у відділі збереження речових доказів Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, - повернути до ГУНП у Хмельницькій області.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_37