УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 161 011 000 000 73 від 12.03.2016 за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - Банк) у кримінальному провадженні № 420 161 011 000 000 73 від 12.03.2016 за ч. 4 ст. 190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України звернувся адвокат ОСОБА_4 .

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підозрюються у тому, що вони за попередньою змовою між собою, шляхом обману заволоділи будинком АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2017 (справа № 761/16505/17) накладено арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 7680510), що належить ОСОБА_6 .

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосований з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, оскільки 13.12.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.

Водночас, 29.04.2011 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 12-Ф/2011, відповідно до якого Банк надає їй кредит у розмірі 1 594 000 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передає в іпотеку Банку належне їй майно - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_6 .
У подальшому, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 умов кредитного договору, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 (справа № 2-1042/12) з ОСОБА_7 стягнуто на користь АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у сумі 1 768 058,88 грн., ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2014 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Однак, на теперішній час рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 не виконане, оскільки АБ «Укргазбанк» у зв`язку із накладенням арешту на предмет іпотеки, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

На підставі викладеного, заявник вважав, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки конфіскація, як вид покарання, не може бути застосована до зазначеного вище майна, через те, що останнє є іпотечним майном та підлягає передачі на користьПАТ АБ «Укргазбанк».

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши представника власника майна, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
У рішенні «Смірнов проти Росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

Крім того, наведена засада закріплена у ст. 16 КПК та визначає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю, який шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Ухвалою слідчого судді від 17.05.2017 (справа № 761/16505/17) накладено арешт на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 7680510), що належить ОСОБА_6 .

Як зазначено у вказаному судовому рішенні, слідчий, ініціюючи накладення арешту, посилався на те, що 13.12.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України, та з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання, накладений арешт на належне їй майно, зокрема, на вказаний вище садовий будинок.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК зазначено, що арешт майна допускається крім того з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
У той же час, згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Як встановлено слідчим суддею під час розгляду клопотання, 29.04.2011 між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 12-Ф/2011, відповідно до якого Банк надає їй кредит у розмірі 1 594 000 грн., виконання умов якого забезпечене шляхом укладання договору іпотеки, згідно з яким ОСОБА_7 передає в іпотеку Банку належне їй майно - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_6 .
Водночас, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 (справа № 2-1042/12) з ОСОБА_7 стягнуто на користь АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у сумі 1 768 058,88 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.03.2014 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Однак, на теперішній час рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2012 не виконане, оскільки АБ «Укргазбанк» у зв`язку із застосуванням арешту до іпотечного майна, позбавлений можливості задовольнити свої кредитні вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 33 Закону визначено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, статтею 51 Закону визначено, що у разі, коли предмет іпотеки вилучено для державних чи суспільних потреб відповідно до закону, іпотекодержатель має право на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок майна, що набувається іпотекодавцем у зв`язку з вилученням (викупом) відповідного нерухомого майна.

З викладеного вище витікає, що право власності на садовий будинок предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням боржником - ОСОБА_7 основного зобов`язання за кредитним договором перейшло до іпотекодержателя - АБ «Укргазбанк».
З огляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку, що викладені обставини унеможливлюють подальше застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки таке майно вибуло з права власності ОСОБА_6 .

Однак, ПАТ АБ «Укргазбанк» позбавлений можливості реалізувати право іпотекодержателя відповідно до умов іпотечного договору через застосування до предмету іпотеки арешту у рамках кримінального провадження № 420 161 011 000 000 73 від 12.03.2016 .
Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження дійсно відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ПАТ АБ «Укргазбанк», що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаного товариства.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, ст. 33, 36, 51 Закону України «Про іпотеку», слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2019 (справа № 761/16505/19) на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 7680510) скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1