ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 622/1235/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2332/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 08 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. К.Рудченськ, Борисівського району, Бєлгородської області, росіянина, громадянина України, освіта неповна середня, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 22 08 2018 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що:

22 08 2018 року близько 12 год. 45 хв. він знаходився за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно зі своїм сином ОСОБА_10 вживали спиртні напої, розташувавшись на дворі за кухонним столиком, біля будинку.

В ході вживання спиртних напоїв та на підґрунті давніх конфліктних стосунків, що склалися між ними під час тривалого проживання в одному домоволодінні, у ОСОБА_7 раптово виник прямий умисел, направлений на умисне, протиправне позбавлення життя свого сина ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , в момент, коли останній наблизився до свого батька, ОСОБА_7 схопив у праву руку кухонний ніж, що знаходився на столі та наніс один удар в область живота, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді одного проникаючого поранення черевної порожнини. Від отриманих травм НОМЕР_1 о 07:00 год. ОСОБА_10 помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12/68-зл/18 від 05 10 2018 на трупі ОСОБА_10 встановлено одне сліпе колото-різане поранення живота, проникаюче у черевну порожнину, з пошкодженням тонкої кишки та кореня її брижі, правої ниркової артерії, крововилив у черевну порожнину з формуванням великої за очеревинної гематоми. Смерть Кругового настала 23 08 2018 о 07:00 год. в ранньому післяопераційному періоді.

Причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення живота, яке ускладнилось у своєму перебігу розвитком гемморагічного шоку.

Колото-різане поранення живота, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження утворилось при житті, а саме 22 08 2018 в результаті одноразової дії клинка колючо-ріжучого знаряддя, з виникненням рани на передній поверхні живота. Між наявними тілесними ушкодженнями і смертю ОСОБА_10 встановлено прямий причинний зв`язок.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншої людини.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове, яким перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, призначивши йому покарання в межах вказаної статті.

В обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона злочину, який йому інкриміновано, адже він діяв у стані необхідної оборони, тому його дії слід кваліфікувати за ст.118 КК України. Вказав, що оскаржуваним вироком грубо порушені його права та інтереси як обвинуваченого, оскільки ані судом, ані слідчим не була призначена судово-медична експертиза, про яку він заявляв клопотання.

Крім того, на вказане рішення подав апеляційну скаргу прокурор, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначивши йому покарання у виді 10 років позбавлення волі; в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано, що обвинувачений фактично вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, стверджуючи, що потерпілий самостійно наскочив на ніж, та заперечував свій умисел, направлений на протиправне позбавлення ОСОБА_10 життя; не приділено достатньої уваги обтяжуючій обставині вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з наведеним, на думку апелянта, призначене ОСОБА_7 судом покарання є недостатнім за розміром і не відповідає загальним засадам призначення покарання, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі, заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора.

Прокурор просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а його апеляційну скаргу - задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_9 просила про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, думку потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення у якому його визнано винним, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка:
- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , та співмешканки обвинуваченого ОСОБА_11 , які моменту нанесення удару ножем потерпілому не бачили, одна підтвердили, що між обвинуваченим на потерпілим були неприязні відносини, останній при суперечках бив свого батька та наносив йому тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_12 в суді першої інстанції зазначила, що вона дізналася, що покійний хотів побити ОСОБА_7 , але він його відштовхнув, тримаючи ніж в руках. Він сказав їй, що сам не зрозумів як наніс удар ножем своєму сину в живіт;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який бачив як між ОСОБА_7 і його сином ОСОБА_10 виникла словесна «перепалка», невеликий конфлікт, в результаті якого ОСОБА_10 заніс руку над головою обвинуваченого, намагаючись вдарити батька, а ОСОБА_7 в цей час відштовхнув його двома руками, в одній з яких у нього був ніж, яким він раніше різав кавун. Він побачив, що ОСОБА_10 впав та викликав швидку допомогу. Коли приїхала швидка, то лікар сказав, що ОСОБА_10 вже мертвий. ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар ножем.
- протоколом огляду місця події від 22 08 2018 року;
- протоколом огляду трупа ОСОБА_10 , від 23 08 2018 року, де місцем проведення огляду було реанімаційне відділення КП «Золочівська ЦРЛ» Харківської області, в процесі якого зафіксовані тілесні ушкодження на трупі.
- довідкою з КП «Золочівська ЦРЛ» №785 від 23 08 2018 року про те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги до приймального відділення КП «Золочівська ЦРЛ» 22 08 2018 року о 13 год. 30 хв. з діагнозом: проникаюче ножове поранення черевної порожнини, геморагічний шок, алкогольне сп`ягніння;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 10 2018 року, під час якого складено стенограму та відеозапис, в процесі якого обвинувачений ОСОБА_7 розповів, при яких обставинах виник конфлікт між ним і ОСОБА_10 , механізм нанесення тілесних ушкоджень, кухонним ножем ОСОБА_10 ;
- висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 12/68-зл/18 від 28.08.2018 року;
- висновком експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №14/1940-дм/18 від 28.08.2018 року;
- висновком судово-психіатричного експерта №805 від 24.10.2018 року з Обласної психіатричної лікарні №3, згідно якого ОСОБА_7 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Висновки вказаних експертиз науково обґрунтовані і не викликають сумніву у суду.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 , а саме вчинення ним не умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 , а умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, про що вказує обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що саме від його дій помер ОСОБА_10 , проте зазначив, що умислу та цілі позбавити сина життя у нього не було, він діяв у стані крайньої необхідної оборони.

Захисник обвинуваченого зазначив, що спричинення удару ножем потерпілому сталося раптово, коли той наблизився до обвинуваченого ОСОБА_14 та замахнувся, щоб здійснити удар, останній розвернувся, тримаючи ніж перед собою, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 поранення в область живота.

Так, за змістом ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство має місце у тих випадках, коли особа усвідомлює характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає або свідомо припускає її настання.

Об`єктивна сторона умисного вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя людини; наслідком у вигляді смерті людини; та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками.

Відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, настає коли винний усвідомлює суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачає його наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання або ж коли і не бажає настання смерті, але свідомо припускає її настання. При цьому, крім інших обставин, також враховуються знаряддя злочину та локалізація поранень.

Такі ж ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із частиною першою ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявності суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

З пояснень обвинуваченого, зазначених у апеляційній скарзі, а також наданих ним та його захисником у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_7 не піддавався нападу, який би загрожував його життю і здоров`ю, не зазнав суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку ОСОБА_10 , яке було б реальним, оскільки потерпілий лише замахнувся рукою, щоб начебто нанести удар, після чого ОСОБА_7 наніс йому тілесні ушкодження кухонним ножем в область живота. Це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого зазначив, що ситуація відбулася раптово, та ОСОБА_7 навіть не захищався, що суперечить визначенню самооборони, яка по суті є активною дією.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у скоєному злочині, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, доведена у повному обсязі та відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що обвинувачений знаходився у стані крайньої необхідної оборони, що було б підставою для кваліфікації його дій за ст.118 КК України, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, наведені у апеляційній скарзі та висловлені в судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду є лише лінією захисту, спрямованою на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. При кваліфікації дій ОСОБА_7 судом надано обґрунтовану оцінку наявним у справі об`єктивним відомостям.

Щодо незгоди прокурора з призначеним ОСОБА_7 покаранням, колегія суддів зазначає наступне.

Мотивуючи своє рішення при призначення покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, та його наслідки смерть потерпілого, дані про особу винного, який раніше не судимий, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнано часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність невідшкодованої шкоди потерпілій.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, з урахуванням даних, наведених вище покарання, призначене судом першої на переконання колегії суддів, є співрозмірним протиправному діянню ОСОБА_7 , необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважитися явно несправедливим в наслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 щодо застосування до нього положень ст.69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Посилання обвинуваченого та його захисника на особу потерпілого ОСОБА_10 , та дані про його неправомірну поведінку і схильність до вчинення кримінальних правопорушень, не спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину та самі по собі не можуть бути підставою для пом`якшення покарання.

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України, в редакції, яка діяла з 17 02 2016 року по 20 06 2017 року.

Проте, з урахуванням того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, вчинено ОСОБА_7 22 08 2018 року,то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII), тобто із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Таким чином, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_7 відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, вирок суду законним та обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування або зміни з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду не встановлено, а відтак вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 10 05 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4