Дата документу 16.09.2019 Справа № 554/7798/19
У Х В А Л А
іменем України

16 вересня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 19.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000012 від 01.02.2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, датована 21.08.2019 року (поштове відправлення від 23.08.2019 року) на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 , в якій просить скасувати постанову слідчого від 19.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000012 та залучити до кримінального провадження як потерпілого.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 05.07.2019 року він звернувся до слідчого із клопотанням про його допит як потерпілого за участю захисника. 20.08.2019 року отримав постанову слідчого від 19.07.2019 року, згідно з якою йому відмовлено у визнанні потерпілим. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що порушує його права та законні інтереси, а тому підлягає скасуванню. На думку заявника, оскаржувана постанова немотивована, адже не містить жодної підстави вважати заявника особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. Також дана постанова складена всупереч вимог ст.110 КПК України, не містить відомостей про зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття, її обґрунтування та посилання на положення КПК України. Зазначає, що для відмови у визнанні потерпілим необхідна наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що шкоду не було завдано. Водночас, як вказує у скарзі, йому безперечно була завдана шкода як моральна, так і фізична, внаслідок чого суттєво погіршився стан здоров`я тощо. На підставі викладеного, а також враховуючи доводи, викладені у скарзі, просить задовольнити подану скаргу.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у скарзі, та скасувати постанову слідчого від 19.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд без участі (а.с.25-26). Зі скаргою не погодився, зазначивши, що ОСОБА_3 не наведено обґрунтування спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, не долучено жодних документів та не вказано джерела отримання доказів на підтвердження спричинення такої шкоди, що не відповідає вимогам ст.55 КПК України. Окрім того, 06.06.2019 року ОСОБА_3 був допитаний як свідок за участю представника - адвоката. Відтак, вважає, що прийнята постанова є законною та просив відмовити у задоволенні вимог скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , а також його представника адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та надані докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, ст.ст.303-308 цього Кодексу

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Судом установлено, що у провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, знаходиться кримінальне провадження №0000012, внесене до ЄРДР 01.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.139 КК України.

Як вбачається зі скарги, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 звернувся до слідчого із клопотанням від 05.07.2019 року, у якому просив та визнати його потерпілим та допитати як потерпілого за участю захисника.

Крім того, з наявних матеріалів скарги слідує, що ОСОБА_3 звертався із заявою про вчинення злочину та на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03.01.2019 року відповідні відомості були внесені до ЄРДР, а саме за фактом ненадання медичної допомоги з боку окремих працівників ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» (а.с.25).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 19.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000012 від 01.02.2019 року з підстав відсутності шкоди, завданої заявнику кримінальним правопорушенням (а.с.3-4).

Як вбачається з постанови слідчого від 19.07.2019 року, на час розгляду клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим, проведеним досудовим розслідуванням на час винесення постанови не встановлено фактів завдання шкоди останньому у розумінні вимог, передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме, що кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, її розмір та обгрунтування.

Аналізуючи на предмет законності зазначену постанову, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав і свобод, законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого, при цьому заявником ОСОБА_3 не доведено, що на момент звернення із клопотанням про визнання потерпілим йому завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як передбачено ч.1 ст.55 КПК України, разом із тим, ОСОБА_3 не надано до суду жодного доказу його душевних страждань, переживань або фізичних страждань, завданої фізичної або моральної шкоди тощо.

При дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч.2. ст.9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим обґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , навівши достатньо вагомі підстави та мотиви її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Враховуючи наведене та обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні №0000012.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР, а також склад злочину, передбачений ч.1 ст.139 КК України, заявником не наведено достатніх обґрунтувань щодо заподіяння йому шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Між тим, як встановлено у судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 наразі триває, ОСОБА_3 залучається слідчим як учасник до проведення відповідних слідчих і процесуальних дій, зокрема, 06.06.2019 року допитаний як свідок, що не було спростовано у судовому засіданні, та у свою чергу свідчить про вжиття заходів, спрямованих на перевірку і уточнення обставин, викладених у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, а також збирання доказів, їх оцінку з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Наведене також свідчить про те, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні у розумінні вимог КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що слідчий обґрунтовано прийняв рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим та задоволенні його клопотання на даному етапі досудового розслідування, поданого за відсутності обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, що в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги скарги в частині залучення ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні, так як до повноважень слідчого судді не входить з`ясування заподіяння особі певної шкоди та перевірки всіх обставин кримінального провадження в цій частині, у свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції слідчого, який є самостійним у прийнятті таких рішень, та відповідно до положень ст.40 КПК України несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

За таких обставин, оскільки в силу принципу змагальності сторін ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, та перевіривши надані в їх обґрунтування докази, з урахуванням вищенаведеного дійшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 55, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 19.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000012 від 01.02.2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1