КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/6396/2019 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року, задоволено клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області про арешт майна.
Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :13:009:0172; :13:009:0175 в рамках кримінального провадження №0000881 від 21.05.2017 року.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 27.03.2018 р. у справі № 372/154/18 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:009:0172, площею 0,25 га, в рамках кримінального провадження № 0000881 від 21.05.2017 року, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:009:0172, площею 0,25 га.
На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, суперечить вимогам ст. 370 КПК України.
Апелянт зазначає, що при постановленні ухвали про арешт слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність достатніх підстав того, що земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та можливості використання її в якості речового доказу.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, тому слідчим суддею порушено п. 10 ч. 2 ст. 170 КПК України, а також не перевірено та не встановлено підстав та мети застосування арешту майна.
При цьому, ОСОБА_7 не перебуває у статусі підозрюваного або обвинуваченого, попри це, будучи добросовісним набувачем, вимушений зазнавати невиправданих обмежень у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном.
Крім того апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки слідчим не надано жодного доказу на підтвердження необхідності розгляду клопотання про арешт без участі володільця, а слідчим суддею не проаналізовано та ніяк не обґрунтовано розгляд клопотання за відсутності ОСОБА_7 .
Також захисником надано постанову від 22.08.2019 року про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 від 21.05.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального Кодексу України - закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В судове засідання захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги була повідомлена завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у її відсутність.
Крім того, від захисника ОСОБА_6 , до початку судового засідання, надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності.

Також, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000881 від 21.05.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
20.05.2017 року до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від гр. ОСОБА_10 , 1966 року народження про те, що невідомими особами було перепродано земельні ділянки з кадастровими номероми :13:009:0171; :13:009:0172; :13:009:0173; :13:009:0174; :13:009:0175; :13:009:0182; :13:009:0183, які знаходяться в с. Підгірці, які належали їй та її матері ОСОБА_11 на праві приватної власності, без їх згоди.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 жовтня 1997 року ОСОБА_10 та її матері ОСОБА_12 було виділено дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Право власності на дані земельні ділянки посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №097881 відповідно до якого власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_10 від 25 лютого 1998 року та Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №097880 відповідно до якого власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_12 від 25 лютого 1998 року.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 91840679 від 13.07.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :13:009:0172 належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 7-531 від 16.06.2015 видане ОСОБА_13 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 91840712 від 13.07.2017 року, власником земельної ділянки кадастровий номер :13:009:0175 являється ОСОБА_14 , право власності виникло на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 від 04.03.2015 видане ОСОБА_15 , реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області.
Постановою слідчого СВ Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 10.01.2018 року земельні ділянки з кадастровими номерами №:13:009:0172, №:13:009:0175 визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000881 від 21.05.2017 року.
26.03.2018 року слідчий СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з заступником начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_16 , звернулась до слідчого судді Обухівського районного суду Київської області із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000881 від 21.05.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке обґрунтоване тим, що в провадженні СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000881, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05 .2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 20.05.2017 року до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява від гр. ОСОБА_10 , 1966 року народження про те, що невідомими особами було перепродано земельні ділянки з кадастровими номероми :13:009:0171; :13:009:0172; :13:009:0173; :13:009:0174; :13:009:0175; :13:009:0182; :13:009:0183, які знаходяться в с. Підгірці, які належали їй та її матері ОСОБА_11 на праві приватної власності, без їх згоди. Постановою слідчого від 10.01.2018 року земельні ділянки з кадастровими номерами №:13:009:0172, №:13:009:0175 визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження №0000881 від 21.05.2017 року.
Оскільки вищезазначені земельні ділянки є об`єктами кримінального правопорушення та набуті кримінально протиправним шляхом, з метою перешкоджання подальшого їх відчуження, поділу, об`єднання тощо, слідчий просив клопотання задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно.
27 березня 2018 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області задоволено вказане клопотання та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :13:009:0172; :13:009:0175 в рамках кримінального провадження №0000881 від 21.05.2017 року.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки в інтересах власника майна ОСОБА_7 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги, а щодо накладення арешту на інше майно вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно останніх колегією суддів не вирішується.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Окрім цього, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
З урахуванням того, що арештоване майно є об`єктом злочину, суд першої інстанції приймаючи рішення у справі, в даному випадку накладення арешту на майно, вірно оцінив в сукупності всі обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням у відповідності до закону постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тому доводи апеляційної скарги, в частині того, що слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність достатніх підстав того, що земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та можливості використання її в якості речового доказу, є безпідставними.
Стосовно твердження апелянта, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням ч. 1 ст. 172 КПК України, так як слідчим суддею не проаналізовано та ніяк не обґрунтовано розгляд клопотання за відсутності ОСОБА_7 , є безпідставним, оскільки як вбачається з клопотання орган досудового розслідування просив проводити судовий розгляд без власників земельних ділянок, тому слідчим суддею враховано вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України про те, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, та проведено судовий розгляд без власників земельних ділянок.
Також, колегія суддів враховує те, щообґрунтування на які посилається представник власника майна не відповідають дійсним обставинам справи на момент розгляду клопотання слідчого, оскільки дана категорія справ розглядається місцевим судом та переглядається апеляційним судом у межах поданого клопотання.

Подану апелянтом постанову від 22.08.2019 року про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 від 21.05.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального Кодексу України - закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки прокурором в судовому засіданні під час апеляційного розгляду надано постанову першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_17 , від 27.11.2019 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 22.08.2019.

Отже доводи представника власника майна, викладені в поданій апеляційній скарзі можуть бути предметом розгляду лише в порядку ст. 174 КПК України судом першої інстанції.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області про арешт майна та накладено арешт в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером № :13:009:0172; в рамках кримінального провадження №0000881 від 21.05.2017 року, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4