Провадження № 1-кс/643/5610/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова
ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Московського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно -
встановив :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий СУ ГУ НП в Харківській області порушує питання про накладення арешту на майно яке було вилучено 22.08.2019 в ході обшуків за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено перелічене в клопотанні майно.
Дослідивши вказане клопотання слідчого та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів клопотання майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено в ході обшуку проведеного 22.08.2019 року, разом з цим з клопотанням про накладення арешту на майно слідчий звернувся до слідчого судді лише 27.08.2019 року, що свідчить про недотримання слідчим встановлених законодавством строків для подачі такого роду клопотань.
28.08.2019 року Ухвалою слідчого судді Московського районного суду міста Харкова, клопотання про арешт майна, було повернуто для усунення недоліків в строк 72 години, яку було отримано слідчим 30.08.2019 року.
02.09.2019 року слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, яке було вилучено 22.08.2019 в ході обшуків за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 після усунення недоліків.
За змістом клопотання сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно, вилучене під час обшуків 22.08.2019.
Отже, після проведення обшуків 22.08.2019, який, згідно протоколу обшуку, тривав з 10 год. 30 хв. до 16 год. 20 хв., за адресою м. Харків, вул. Тюрінська,101 та з 10 год. 30 хв, час закінчення обшуку не зазначено, за адресою АДРЕСА_1 в ході якого слідчим були відшукані і вилучені речі та предмети, слідчий, на виконання вимог абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, повинен був звернутися до суду протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої воно було вилучено.
Проте, всупереч вимогам абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчим порушено строк звернення. Клопотання про поновлення строку на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна також не заявлено.
Слідчий суддя зазначає, що звертаючись, як 27.08.2019 року з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий, так і 02.09.2019 року, слідчий навіть не порушує питання про поновлення пропущених строків звернення з таким клопотанням не доводить поважності причин такого пропуску, а також не долучає жодних доказів, які б свідчили про не дотримання слідчим передбачених ч.5 ст.171 КПК України строків з поважних причин.
Відповідно до статті 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Слідчим пропущений строк звернення до суду з даним клопотання.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні зазначено про необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Однак, до клопотання про арешт майна стороною обвинувачення не додано оригіналу або копії такої постанови слідчого про визнання речей та документів речовими доказами.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтями 8,9 КПК України до основних засад кримінального провадження віднесені законність та верховенство права, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Щодо накладення арешту на вищевказане майно, то крім самої лише констатації у клопотанні, що вилучене майно підлягає арешту з метою збереження речових доказів та недопущення їх втрати, відчуження, пошкодження, зміни або знищення клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином знищено або ж воно зникне, що воно може бути пошкоджено, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню, та що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З аналізу клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені в клопотанні, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна, що свідчить про недотримання прокурором вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту та не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того в порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчим, прокурором в клопотанні не зазначено відповідні документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.
Крім того, в клопотанні сторони обвинувачення не зазначено адрес фізичних, чи юридичних осіб, які є власниками майна, переліку таких власників вилученого майна, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, - судового виклику власника майна для розгляду даного клопотання.
Більш того, абзац 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, вимагає від прокурора або слідчого за погодженням з прокурором додати до клопотання про арешт майна оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Крім того, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171, абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, до клопотання про арешт майна не додано оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання щодо підстав і мети арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України.
В порушення ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні слідчого, погодженому з прокурором, про арешт майна, відсутній конкретний перелік і види майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, а міститься лише посилання на загальні назви, в загальних рисах.
Слідчим в клопотанні не доведено необхідності такого арешту, а також наявності ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
З урахуванням викладеного, відповідно норм чинного кримінального процесуального кодексу, розгляд клопотання поза межами встановленого строку не передбачено.
Відтак, слідчий суддя, приходить висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись ст. ст.167-169,170,171,309,310,395 КПК України, слідчий суддя-
постановив :
В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1