Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9474/19
1 - кс/490/7286/2019
У Х В А Л А
02 листопада 2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, має не повну вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_7 20.09.2019р.), не працює, раніше судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2019р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно у серпні 2019р., точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме спеціалізованим вантажним автомобілем «DAF FT XF H4EN3» д.н. НОМЕР_1 та спеціалізованим напівпричепом «BENALU C32CMS01» д.н. НОМЕР_2 , до нього, які перебували на праві користування у жителя м. Вознесенськ Миколаївської області ОСОБА_9 та фактично на праві власності належали ОСОБА_10 .
Для вчинення вказаного злочину ОСОБА_8 вирішив підшукати осіб, які разом із ним вчинять вказаний злочин, під його безпосереднім керівництвом та відповідно до його вказівок.
Реалізуючи свій злочинний умисел, підшукуючи співучасників задуманого ним злочину, 18.08.2019р., у денний час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_6 та місцевими жителями м. Вознесенськ - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яким запропонував вчинити незаконне заволодіння вищевказаними транспортними засобами, на що ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали свою згоду.
ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 змовились, що для незаконного заволодіння транспортними засобами їм необхідно здійснити незаконний тиск на користувача транспортних засобів ОСОБА_9 , який на їх вимогу передасть їм ключи від транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сам автомобіль за напівпричепом, після чого, вони ними незаконно заволодіють.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 18.08.2019р. перебуваючи у м. Вознесенську Миколаївської області, ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які тривалий час знайомі з ОСОБА_9 , попри що, привезти ОСОБА_9 , не залежно від волі останнього, за адресою: м. Вознесенськ, вул. Тимірязєва, 173 за місцем розташування ТОВ «ВІТТАР», де він буде чекати разом із ОСОБА_6 , тобто фактично, незаконно позбавити ОСОБА_9 волі.
Близько 16 год. 00 хв., 18.08.2019р. ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , виконуючи вказівку ОСОБА_8 , з`ясували місцезнаходження ОСОБА_9 , а саме біля ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , куди в подальшому направились на автомобілі Toyota Hilux д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_11 .
Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_12 , користуючись довірою ОСОБА_9 , з яким знайомий тривалий час, запросив останнього сісти до автомобілю Toyota Hilux, на що ОСОБА_9 погодився. Після цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 без будь - яких пояснень своїх дійсних намірів, під приводом того, що з ОСОБА_9 хтось хоче поспілкуватись, повезли ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 , де на нього очікували ОСОБА_8 та ОСОБА_6
ОСОБА_9 , перебуваючи в автомобілі Toyota Hilux д.н. НОМЕР_3 , через короткий проміжок часу, який рахується хвилинами, звертаючи увагу на підозрілу поведінку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , напрямок руху автомобіля, зрозумів куди його везуть, після чого, висловив своє небажання їхати разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за вказаною адресою, та виявив бажання залишити автомобіль, попросив зупинити його і випустити, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_8 та за попередньою змовою з останнім та ОСОБА_6 , проігнорували, відмовились зупинити автомобіль та відпустити ОСОБА_9 , продовживши рух автомобіля на швидкості, що позбавляло можливості ОСОБА_9 безпечно залишити автомобіль за власної волі.
Прибувши за адресою: м. Вознесенськ, вул. Тимірязєва, 173, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , контролюючи пересування та рухи ОСОБА_9 , не даючи йому змогу вільно піти, завели останнього до одного з приміщень де перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Перебуваючи у приміщенні, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , спрямований на незаконне заволодіння транспортними засобами автомобілем «DAF FT XF H4EN3» з напівпричепом «BENALU C32CMS01» почали вимагати від ОСОБА_9 інформацію про місце знаходження транспортних засобів, передачу їм офіційних документів - свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та ключів від автомобіля «DAF FT XF H4EN3», супроводжуючи свої незаконні вимоги погрозами застосування фізичного насильства відносно нього.
Отримавши від ОСОБА_9 відмову у надані інформації про місце знаходження транспортних засобів та передачу офіційних документів - свідоцтв про реєстрацію і ключів від автомобілю, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 , діючи з метою реалізації спільного злочинного смислу, почали погрожувати ОСОБА_9 фізичною розправою над ним та членами його сім`ї, рідних та близьких, шляхом застосування фізичного насильства.
Після цього, отримавши від ОСОБА_9 чергову відмову підкорятися їх незаконним вимогам та виконувати їх, з метою спонукання останнього до вчинення необхідних їм дій, а саме надання інформації про місце знаходження транспортних засобів та передачу свідоцтв про реєстрацію і ключів від автомобілю, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на взяття у заручники родича ОСОБА_9 , а саме молодшого брата ОСОБА_13 , розраховуючи, що під погрозою застосування фізичних насильницьких дій до останнього, ОСОБА_9 виконає його вимоги.
Після цього, ОСОБА_8 надав вказівку ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , аналогічним чином привезти ОСОБА_13 до нього за тією ж адресою.
Близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , використовуючи автомобіль Toyota Hilux, з`ясували місцезнаходження ОСОБА_13 , а саме по вул. Михайлівська в м. Вознесенськ, де зустріли останнього та користуючись знайомством із останнім, зловживаючи довірою, запросили ОСОБА_13 сісти в автомобіль.
Після цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 поводячи себе грубо та агресивно одразу повідомили про те, що у його брата ОСОБА_9 серйозні проблеми та дали зрозуміти, що він не повинен сперечатися та має їхати з ними. Після чого, проти волі відвезли ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , та завели в одне з приміщень, де на них очікував ОСОБА_8 , під контролем якого та погрозами застосування фізичного насильства весь цей час перебував ОСОБА_9 .
Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продемонструвавши ОСОБА_9 , що його молодший брат знаходиться у них у заручниках та серйозність своїх намірів, почали по черзі погрожувати ОСОБА_9 застосуванням насильства до ОСОБА_13 , небезпечного для життя та здоров`я останнього, вимагаючи від ОСОБА_9 вчинення бажаних ними дій, а саме розповісти про місцезнаходження транспортних засобів, передати офіційні документи - свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та ключі від автомобіля «DAF FT XF H4EN3», при цьому ОСОБА_6 утримував у руках ніж, демонстрував його ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , погрожуючи його застосуванням відносно останніх, а саме відрізати обом пальців рук, у разі не виконання його та ОСОБА_8 вимог. Під час вказаних злочинних дій ОСОБА_6 , наніс один удар в область грудної клітини ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 в свою чергу, наніс ОСОБА_9 удар палкою в область спини, чим спричинив останньому побої, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_9 розуміючи та суб`єктивно сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, а також загрозу життю та здоров`ю своєму молодшому брату ОСОБА_13 , як реальну, та те, що його брата звільнять лише після виконання ним незаконних вимог вищевказаних осіб, розповів, що ключі від автомобіля перебувають за місцем його мешкання, автомобіль перебуває на стоянці біля Вознесенського відділу поліції за адресою: м. Вознесенськ, вул. Київська, 24, а свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів перебуває у власниці транспортних засобів - ОСОБА_10 , погодившись при цьому вигнати автомобіль з причепом зі стоянки.
У подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_11 контролюючи пересування ОСОБА_9 на автомобілі Toyota Hilux направились за місцем мешкання останнього, де він забрав ключі від автомобіля «DAF FT XF H4EN3» з напівпричепом «BENALU C32CMS01», при цьому спроб покинути вказане місце, або звернутись за допомогою не намагався, оскільки його брат ОСОБА_13 весь цей час залишився у заручниках під наглядом ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 , та розумів, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, що спонукало його до виконання незаконних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 контролюючи пересування ОСОБА_9 на автомобілі Toyota Hilux направились за місцем знаходження, автомобіля «DAF FT XF H4EN3» з напівпричепом «BENALU C32CMS01».
На стоянці ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля «DAF FT XF H4EN3» з напівпричепом «BENALU C32CMS01», ОСОБА_6 , контролюючи всі його дії, сів поряд на пасажирське місце, та наказав їхати на виїзд з м. Вознесенськ, що ОСОБА_9 виконав.
Весь цей час, ОСОБА_11 керуючи автомобілем Toyota Hilux, супроводжував автомобіль «DAF FT XF H4EN3» з напівпричепом «BENALU C32CMS01».
Приблизно через 20 хвилин, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи біля нафтобази по Київському шосе, на виїзді з м. Вознесенськ, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_9 зупинитись біля припаркованого на узбіччі автомобіля, що останній виконав.
З припаркованого автомобіля, біля якого зупинився ОСОБА_9 , вийшов ОСОБА_8 , підійшов до автомобілю «DAF FT XF H4EN3» та наказав ОСОБА_9 залишити вказаний автомобіль з напівпричепом «BENALU C32CMS01», залишивши ключ в замку запалювання, а двигун запущеним та пересісти до автомобіля Toyota Hilux, що останній виконав.
Після цього, ОСОБА_11 на автомобілі Toyota Hilux відвіз ОСОБА_9 до м. Вознесенськ та висадив його там.
Тим часом, ОСОБА_13 також звільнили.
Таким чином, за викладених обставин, у вказаний спосіб, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме

спеціалізованим вантажним автомобілем «DAF FT XF H4EN3» д.н. НОМЕР_1 , вартістю 925 510 грн. та спеціалізованим напівпричепом «BENALU C32CMS01» д.н. НОМЕР_2 , вартістю 642 538 грн., протиправно вилучивши їх у ОСОБА_9 всупереч його волі.
До теперішнього часу місцезнаходження автомобіля «DAF FT XF H4EN3» д.н. НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричепу «BENALU C32CMS01» д.н. НОМЕР_2 не встановлено, чим завдано власнику ОСОБА_10 великої матеріальної шкоди у загальній сумі 1 568 048 грн.
Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень; за ч. 1 ст. 357 КК України, як вимагання офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах; за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань; за ч. 1 ст. 147 КК України, як тримання особи, як заручника з метою спонукання родичів затриманого, до вчинення будь - якої дії, як умови звільнення заручника; за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, яке завдало великої матеріальної шкоди.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи свої доводи тим, що підозра є необґрунтованої та відсутні ризики, на які посилається прокурор.
Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушеннях є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: витягом з ЄРДР № 0001374 від 25.08.2019р.; заявою потерпілої ОСОБА_10 про незаконне заволодіння транспортними засобами; протоколами допитів у якості потерпілого ОСОБА_10 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_13 ; заявою ОСОБА_9 , щодо спричинення йому побоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 під час якого останній показав та розповів на місцевості про обставини зазначені у допитах, вказав маршрут його руху, та в деталях описав про обставини вчиненого кримінального правопорушення; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 під час якого останній показав та розповів на місцевості про обставини зазначені у допитах, вказав маршрут його руху, та в деталях описав про обставини вчиненого кримінального правопорушення; протоколами допиту свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ОСОБА_8 , через посередників пропонує йому повернути транспортні засоби за грошову суму 10 000 доларів США, крім того погрожує вбивством та розправою у разі невиконання його вимог; протоколом негласної слідчої дії аудіо - відео контроль особи, під час якого встановлена причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення; іншими матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені

до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0001374відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна або без такої, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість за особливо тяжкий майновий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України. ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає, винаймає житло, не працює, не має постійних джерел доходу.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення,його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню під вартою.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна або без такої, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість за особливо тяжкий майновий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, за місцем реєстрації не проживає, винаймає житло, не працює, не має постійних джерел доходу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що зазначеним ризикам не можуть запобігти інші більш м`які запобіжні заходи, а саме: - особисте зобов`язання, оскільки, ОСОБА_6 не працює, має не зняту та не погашену в законному порядку судимість за особливо тяжкий майновий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України; - особиста порука, оскільки, у слідчого судді відсутні дані щодо осіб, які заслуговують на довіру та які можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; - застава, оскільки, під час розгляду клопотання сторонами по справі не вказано даних про можливість внесення застави підозрюваним у розмірах, передбачених ст. 182 КПК України; - домашній арешт, оскільки, ОСОБА_6 не має власного житла, а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак дане домоволодіння не належить йому, тож застосувати домашній арешт до ОСОБА_6 не можливо, оскільки власники даного домоволодіння не надали згоду на домашній арешт до ОСОБА_6 за вказаною адресою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав

та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 роківз конфіскацією майна або без такої, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого групи слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати на строк до 25.12.2019р. до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1