ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2686/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 635/3322/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту. Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України продовжено на шістдесят днів - до 12 вересня 2019 року.
В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в якому, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів обвинуваченим та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в обґрунтування якого посилався на те, що ризики, зазначені прокурором в клопотанні про продовження строку тримання його під вартою є необґрунтованими та недоведеними і ґрунтуються лише на припущеннях.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з підстав, зазначених ОСОБА_8 в клопотанні.
Аналізуючи обґрунтованість клопотань учасників розгляду щодо продовження та зміни запобіжного заходу, районний суд вказав, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2018 року. Харківським районним судом Харківської області неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2019 року - до 01 серпня 2019 року.
Під час обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає в тому числі покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років. Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінив тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, та дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого доведені прокурором та продовжують існувати.
Також районний суд врахував значну кількість злочинів, що інкримінується обвинуваченому, той факт, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинів, які були вчинені після надходження кримінального провадження до суду та у період іспитового строку за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року, а також ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року був оголошений у розшук.
Крім того, суд констатував відсутність підстав вважати про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченого з державою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу районного суду, застосувати до нього запобіжний захід у виді часткового домашнього арешту. Мотивуючи скаргу вказав, що зазначені в рішенні суду ризики є недоведеними та необґрунтованими. Зазначив, що більшість кримінальних справ щодо нього знаходяться в суді з 2013-2014 років та вони досі не розглянуті. Вважає, що доводи прокурора в обґрунтування клопотання є лише припущеннями, а з урахуванням презумпції невинуватості усі сумніви повинні трактуватися на користь обвинуваченого. Також вказав, що він не порушував запобіжний захід у виді домашнього арешту, що був раніше до нього застосований. На думку обвинуваченого, рішення про продовження запобіжного заходу не може ґрунтуватися на кількості епізодів злочинів та їх тяжкості.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 , дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, йому інкримінується вчинення злочинів, що мали місце після надходження кримінального провадження до суду та у період іспитового строку за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року; обвинувачений ОСОБА_8 на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року був оголошений у розшук.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, не працює, офіційних джерел доходу та утриманців не має, стійких соціальних зв`язків не має.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Характеристики на обвинуваченого та довідки про відсутність звернень ОСОБА_8 до лікарів нарколога та психіатра, що були надані у 2017-2018 роках, не можуть вплинути на висновки суду про необхідність продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: