Дата документу 26.06.2019 Справа № 314/5387/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1148/19
Єдиний унікальний № 314/5387/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, українця, громадянина України, не одружений, освіта середня, не працював, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 вказує, що ОСОБА_6 на теперішній час відбув покарання 3 роки і 2 місяців з урахуванням строку попереднього ув`язнення один рік і чотири місяців буде складати на час звернення із клопотанням до суду - чотирьом рокам, а на час винесення судового рішення складатиме - чотири роки і шість місяців. Тобто, ОСОБА_6 залишилось відбути покарання менше одного року. Отже, виходячи із частин другої та третьої ст.81 КК України на теперішній час фактично засуджений ОСОБА_6 відбув більш двох третин строку покарання. Крім того, ним був направлений запит до місця відбування покарання ОСОБА_6 для отримання характеризуючи даних і були отримані позитивні характеристики. Як вбачається з характеристики на засудженого, наданої на адвокатський запит адміністрацією установи державної установи «Софієвська виправна колонія №55», де засуджений відбуває покарання (70002 вул. Металістів, буд.1, м. Вільнянськ, Запорізької області) зазначено, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки після засудження він не допускав неправомірної поведінки, правильно оцінив скоєне, злісних правопорушень, режиму відбування покарання не допускав, сумлінно ставився до своїх обов`язків в період відбування покарання, шанобливо відносився до інших засуджених та співробітників установи виконання покарань, має заохочення, стягнень не мав, працевлаштований, шкоду відповідно до вироку суду відшкодував. Тому є всі підстави, передбачені вказаними вище нормами законодавства для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 . Але, що стало у подальшому йому не відомо, так як у суді були надані інформації, щодо застосування до ОСОБА_6 дисциплінарного впливу. Більш того, за час відбування покарання ОСОБА_6 мав намір одружитися, що підтверджується тим, що він подав заяву в Вільнянський відділ реєстрації громадянських актів Запорізької області на одруження, яке було заплановано на 19 грудня 2018року, але у зв`язку з тяганиною судового розгляду не відбулося. Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Після звільнення буде працевлаштований у ЧП ФОК «Савченко» вантажником. На момент винесення судового рішення заходів впливу на ОСОБА_6 були відсутні. Але, тепер на заваді задоволення клопотання стало те, що ОСОБА_10 не працює, хоча у судовому засіданні він пояснив, що працює і навіть по дві зміни, щоб заробити собі умовне дострокове звільнення. Суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_6 і відмовив у задоволенні його клопотання в інтересах ОСОБА_6 . Просить скасувати Ухвалу Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.19 року у відмові задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_6 та винести своє рішення задовольнивши його клопотання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Вільянського районного суду Запорізької області від 06 травня 2019 року в задоволенні клопотання адвоката відносно засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що до Вільнянського районного суду від адвоката засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_6 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення. Засуджений ОСОБА_6 просив суд задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання, вказав, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 з 16.09.2018 року відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)». Характеризується наступним чином: за час відбування покарання характеризується наступним чином: норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи дотримується не завжди, мав три стягнення які виражалися у порушенні розпорядку дня, алкогольному сп`янінні та вилучені заборонених предметів, стягнення погашені у встановленому законом порядку, має 3 заохочення, накладені правами начальника установи.

На виробництві установи працевлаштований в дільниці «ВГМ». До праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. За вироком суду позову не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не завжди бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участь в роботі самодіяльних організаціях. Іноді підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Також згідно матеріалів вбачається, що засуджений на виробництві установи був

працевлаштований протягом трьох місяців, а саме: січня 2017 року, лютого 2017 року та

березня 2017 року, що є дуже незначним терміном та свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення. Рішенням комісії установи від 01.12.2018 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що передчасними є твердження клопотання про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи захисника засудженого про те, що районним судом не були в повному обсязі з`ясовані дані про його особистість, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Інші доводи апелянта в апеляційному суді не спростовують висновків районного суду про те, що засуджений ОСОБА_6 своїм ставленням до праці не довів своє виправлення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 травня 2019 року, якою в задоволенні клопотання адвоката відносно засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, відмовлено залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: