Справа № 461/4695/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/676/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ДП «Львівське агроторгове підприємство»

- ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ДП «Львівське агроторгове підприємство» - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2017 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2017 року задоволено частково клопотання СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 . Накладено арешт на об`єкти нерухомості, які перебувають у володінні ДП «Львівське агроторгове підприємство» за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 26, а саме: нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Ф-1», загальною площею 88,9 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «М-3», загальною площею 1562,2 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Н-1», загальною площею 124,2 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «У-1», загальною площею 418 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «С-1», загальною площею 180 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «К-1», загальною площею 284,1 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «А-2», загальною площею 3020,1 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «А-1», загальною площею 4046 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою Б-1», загальною площею 1407,9 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «П-1», загальною площею 193,3 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Т-2», загальною площею 574,6 кв.м.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2017 року представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ДП «Львівське агроторгове підприємство» - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні будь-які дані, які б свідчили, що слідчий суддя перевіряв правову підставу для накладення арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вказує, що з моменту внесення запису про кримінальне правопорушення до ЄРДР закінчилися не лише строки досудового розслідування, але й строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Також вказує, що жодній особі у кримінальному провадженні не пред`явлено підозру, ДП «Львівське агроторгове підприємство» не є підозрюваним, обвинуваченим, чи юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, санкція статті, за якою здійснюється кримінальне провадження, не передбачає спеціальної конфіскації, як покарання, а вимоги пунктів 2, 3 частини 2 статті 170 КПК України не можуть бути підставою для накладення арешту на майно.

Наголошує, що у кримінальному провадженні не заявлено цивільний позов, а, отже, і п.4 ч.2 ст. 170 КПК України не може бути підставою для накладення арешту. Майно, на яке накладено арешт, є нерухомим майном, тому не може виступати речовим доказом у кримінальному провадженні, для збереження якого необхідне застосування арешту. А, отже, п.1 ч.2 ст. 170 КПК України не може бути підставою для накладення арешту. Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 219 КК України, є власник (засновник) підприємства або службова особа суб`єкта господарської діяльності. ДП «Львівське агроторгове підприємство», як володілець арештованого майна, не несе відповідальності за дії вказаних суб`єктів. Вказане свідчить, що підстави для накладення арешту на майно ДП «Львівське агроторгове підприємство» у вказаному провадженні відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора - на заперечення доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи та матеріали досудового розслідування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частинами 4 та 5 цієї статті передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що, накладаючи арешт на майно ДП «Львівське агроторгове підприємство», слідчий суддя не дотримався вищевказаних положень КПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя обмежився загальним формулюваннями, що оглянувши матеріали клопотання, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, наслідки арешту, розумність та співмірність обмеження права власності завдання кримінального провадження, інші обставини, дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Однак слідчим суддею не наведено, які саме конкретні обставини кримінального провадження є підставою для застосування арешту майна. Так само в ухвалі не зазначено, які саме заборони та обмеження, передбачені статтею 170 КПК України, покладаються на володільця майна (заборона відчуження, розпоряджатися користуватися тощо). В ухвалі слідчого судді не зазначено порядок виконання ухвали та спосіб інформування заінтересованих осіб.

За наявних недоліків оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути виконана, так як не містить конкретних заборон щодо арештованого майна, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, колегія суддів виходить з того, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч.3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Однак у клопотанні слідчого належним чином не доведено наявність правової підстави для арешту майна.

У клопотанні та доданих до нього документах не обґрунтовано, яке значення, як речові докази, можуть мати об`єкти нерухомого майна ДП «Львівське агроторгове підприємство», які обставини можуть бути підтверджені та спростовані за їх допомогою. У клопотанні не наведено обґрунтування існування загрози приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження нерухомого майна ДП «Львівське агроторгове підприємство» та чи можуть якось вплинути зазначені дії на результати досудового розслідування.

Постановляючи ухвалу колегія суддів також враховує тяжкість злочину, відомості про який внесено у ЄРДР, тривалість досудового розслідування, наявність підозрюваних осіб та інші обставини.

Відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР 31.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України, у якому заявлено клопотання слідчого про накладення арешту на майно. У вказаному кримінальному провадженні більш ніж два роки досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру. Суд також враховує, що ДП «Львівське агроторгове підприємство» є державним підприємством, яке знаходиться в управлінні Міністерства аграрної політики та продовольства України, спрямовується ним. Порядок користування та розпорядження державним майном здійснюється у порядку, визначеному спеціальними нормативно-правовими актами.

За наведених обставин, накладення арешту на майно ДП «Львівське агроторгове підприємство» порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Положеннями ч.1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, але слідчим суддею наведеної норми закону не дотримано, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, постановлено необґрунтоване рішення.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення зазначене у клопотанні майно має до розслідуваних злочинів, крім того колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до слідчого судді з порушенням вимог КПК України та за недоведеності правових підстав арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ДП «Львівське агроторгове підприємство» - ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2017 року про накладення арешту на майно скасувати.

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про накладення арешту на об`єкти нерухомості, які перебувають у володінні ДП «Львівське агроторгове підприємство» за адресою: м. Львів, вул. Погулянка, 26, а саме: нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Ф-1», загальною площею 88,9 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «М-3», загальною площею 1562,2 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Н-1», загальною площею 124,2 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «У-1», загальною площею 418 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «С-1», загальною площею 180 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «К-1», загальною площею 284,1 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «А-2», загальною площею 3020,1 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «А-1», загальною площею 4046 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою Б-1», загальною площею 1407,9 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «П-1», загальною площею 193,3 кв.м.; нежитловий об`єкт нерухомості, будівля під літерою «Т-2», загальною площею 574,6 кв.м., відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4