УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із двома аналогічними скаргами, в яких просить зобов`язати уповноважену посадову особу прокуратури Запорізької області внести відомості про злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України, що вчинений суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 ; зобов`язати прокуратуру Запорізької області скерувати матеріали справи до ТУ ДБР у м. Мелітополі для невідкладного досудового розслідування з підстави вчинення правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України; зобов`язати прокуратуру Запорізької області надати йому документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію вказаної заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.366 КК України. Скарги обґрунтовані тим, що заявник звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про вчинення слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, щодо внесення до офіційного документу ухвали недостовірних відомостей.

15.10.2019 він отримав лист від Генеральної прокуратури України про скерування його заяви до Прокуратури Запорізької області. 18.10.2019 він звернувся до Прокуратури Запорізької області із заявою від 17.10.2019 про прийняття рішення відповідно до листа Генеральної прокуратури України за №15/4/9-р від 08.10.2019. Заяву про злочин не розглянуто, відомості до ЄРДР не внесено. Вищевказану бездіяльність вважає протиправною, у зв`язку з чим просить скаргу задовольнити.

Ухвалою слідчого судді від 15.11.2019 вказані скарги об`єднані в одне провадження.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, у своїх скаргах просив їх розглянути у його відсутність.

Представник Прокуратури Запорізької області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду скарг, до судового засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив відмовити у задоволенні скарг, оскільки звернення ОСОБА_3 було розглянуто, відомості до ЄРДР не було внесено, у зв`язку із тим, що вони не містять достатніх відомостей про кримінальне правопорушення. Заява не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, тому підстави для її реєстрації у ЄРДР не встановлено, просив справу розглядати у відсутність прокурора.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 303 КПК України встановлено певний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, у порядку ст.303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Генеральної прокуратури України із заявою про вчинення суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, який полягає у внесенні до офіційного документу ухвали слідчого судді недостовірних відомостей, яка була зареєстрована за реєстраційним номером №201894-19 від 30.09.2019.

Листом Генеральної прокуратури України від 07.10.2019 №15/4/9-р звернення ОСОБА_3 було скеровано для розгляду Першому заступнику прокурора Запорізької області начальнику управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_5 для розгляду в межах компетенції, та відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Листом від 22.10.2019 №15-5966-13 ОСОБА_3 було повідомлено про те, що його звернення щодо можливих неправомірних дій судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 розглянуто. Як зазначено у листі, заяви ОСОБА_3 за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містять жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин. Підстав для реєстрації його заяв в ЄРДР не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину (кримінального правопорушення), мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Суб`єктивна впевненість у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю судді самі по собі, за результатами розгляду звернення, не можуть бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.
Дослідивши заяву ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_4 , що направлена до Генеральної прокуратури України та скерована для розгляду прокуратурі Запорізькій області, слідчий суддя встановив, що вона не містить даних, які б вказували на об`єктивні ознаки підготовки, вчинення, приховування кримінальних правопорушень, та свідчили про наявність в діях певних осіб ознак кримінального правопорушення за вказаною статтею КК України.

Фактично доводи заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення зводяться до його незгоди із рішенням слідчого судді та не містять будь-яких відомостей про вчинений злочин, які відповідно до ч.5 ст.214 КПК України мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
У зв`язку з цим слід також зазначити, що ч.1 ст.126, ч.1 ст.129 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Виходячи з пп.5, 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень існує базовий принцип, відповідно до якого оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом. Цей принцип є ключовим наслідком конституційної гарантії незалежності суддів, яка розглядається як одна із основних характеристик верховенства права в демократичному суспільстві. КРЄС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Держави повинні гарантувати відповідність їхніх національних процедур вимогам, викладеним у рішеннях зазначеного Суду.
Крім того, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Як роз`яснено у п.12 вищевказаного Пленуму оскарження судових рішень допускається у випадках, порядку та з підстав, визначених законом.
У відповідності до норм Конституції України, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» визначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством; оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Разом з тим, ч. 1 ст. 106, ст. 107 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено підстави дисциплінарної відповідальності суддів та визначено порядок звернення до компетентного органу зі скаргою у разі порушення суддею вимог законодавства під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також ту обставину, що заявник ОСОБА_3 у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення фактично не погоджується з рішенням слідчого судді Мелітопольського районного суду Запорізької області, постановленого за результатами розгляду скарги заявника, тобто під час здійснення правосуддя, незгода з яким не може слугувати підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а може бути підставою для оскарження судового рішення у встановленому законом порядку, слідчий суддя не вбачає, що прокуратура Запорізької області допустила протиправну бездіяльність при розгляді звернення ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.307 КПК України розглянувши скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, слідчий суддя приймає виключно одне з таких рішень: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 306-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарг ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Прокуратури Запорізької області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1