Справа № 464/5551/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/508/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 464/5551/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2019 року,
встановила:
цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майдан-Голенищівський Летичівського району Хмельницької області, який проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку визначено строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 45 000 грн. 00 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (), на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 9 842 грн. 98 коп.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 11.08.18 року, приблизно о 09.30 год., керуючи автомобілем «IFA Multycar» реєстраційний номер НОМЕР_1 та, рухаючись ним по проїзній частині вул. Зеленої, поблизу буд. № 273, у напрямку від центральної частини міста до вул. Сихівської, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме. Р. 1 п. 1.5, Р. 2 п.п. 2.3.6, 2.3.д, Р. 12 п.п. 12.1, 12.3, Р. 18 п. 18.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому з права наліво по напрямку його руху рухався пішохід ОСОБА_9 та перед яким в цей час зупинився автомобіль «Opel Vectra» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , надаючи перевагу в русі вказаному вище пішоходу, не обрав безпечної швидкості, щоб мати можливість постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, при виявленні перешкоди в русі не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, як наслідок здійснив зіткнення з вказаним автомобілем «Opel Vectra» р.н. НОМЕР_3 , після чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який в результаті події отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки, відкритого перелому спинки носа, множинних ран та саден на різних поверхнях тіла, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

На даний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити такий та виключити з вироку покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Зменшити розмір належної до стягнення моральної шкоди та покласти обов`язок її відшкодування на Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Еталон» () на користь ОСОБА_9 .
При ухваленні вироку, Сихівський районний суд зауважив, наступне, що: «Крім того, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, при цьому суд враховує, думку потерпілого, та те, що станом на час судового розгляду він не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами».
Однак, при ухваленні вироку суд не врахував, що він не є злісним порушником Правил дорожнього руху, він вперше притягується до кримінальної відповідальності. Станом на день скоєння ДТП, мав вік 63 роки і з тих років майже половину життя провів за кермом. За цей час ані кримінального злочину, ані адміністративного проступку, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, не вчиняв.
При цьому, суд не взяв до уваги, що даний злочин є неумисним, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він не знаходився в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди та в процесі судового розгляду кримінальної справи, він одразу визнав себе винним, тим самим сприяв повному та всебічному розслідуванню справи.
При ухваленні вироку суд зауважив, що ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами, однак, він фактично цілу свою трудову діяльність працював та зараз періодично працює машиністом тепловозу. Позбавлення його права керування усіма транспортними засобами в подальшому може утруднити його працевлаштування за фахом - машиніста тепловозу.
Крім того просив Сихівський районний суд прийняти до уваги той факт, що через невелику пенсію та відсутність стабільних додаткових заробітків він змушений тримати за містом у дачному кооперативі невеличке підсобне господарство, город та сад, куди він з дружиною - пенсіонеркою та внуками їздить на своєму старому автомобілі. Є немолода та нездорова людина, їздити в маршрутках та возити продукти в руках йому важко, через те що в нього є діагностовано подагру, хворі суглоби, нездорове серце, тому позбавлення права керування автомобілем навіть на рік для нього та його родини є справжня катастрофа.
ОСОБА_6 є сумлінним та дисциплінованим водієм, за свій єдиний за ціле життя злочин він вже важко покараний моральними стражданнями через те що з його вини постраждала людина, покараний тими приниженнями, що він, шанована людина у поважному віці, пройшов під час розгляду його кримінальної справи в суді та буде покараний і далі, при відбутті призначеного судом покарання.
Враховуючи зазначене, просить апеляційний суд скасувати призначене Сихівським районним судом м.Львова додаткове покарання в частині призначення покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Не заперечує того факту, що потерпілий ОСОБА_9 поніс моральні страждання, як наслідок ДТП, що відбулося з його вини. Однак, ОСОБА_6 не надавав в судових засіданнях оцінки сумі моральної шкоди, яку у цивільному позові зазначив потерпілий ОСОБА_9 лише тому, що вважав, що моральну шкоду має оплатити потерпілому ПАТ «СК «Еталон», тобто страхова компанія з якою він уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з ст.26 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Після того як відбулося ДТП, мав намір відшкодувати потерпілому понесені ним витрати і з тою метою зв`язався з ним та його братом. Однак, потерпілий та його брат заявили, що вимагають відшкодування заподіяної шкоди у сумі 200 000 гривень. Через декілька днів вони знизили суму до 140 000 гривень, та на меншу суму не погоджувались.
Враховуючи той факт, що є пенсіонером з невеликою пенсією, не мав можливості сплатити потерпілому суму, яку той вимагав, тому повідомив його, щоб він звертався до страхової компанії, де застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_6 , оскільки вважав, що всі виплати по відшкодуванню шкоди з ДТП мають бути покладені на страхову компанію ПАТ «СК «Еталон».
Однак, потерпілий ОСОБА_9 не надав суду жодного підтвердження свого звернення до Страхової компанії за отриманням матеріальної чи моральної шкоди. Суду не було представлено відповіді від страхової компанії про погодження виплати страхових сум або у відмові у виплаті страхових сум.
Як підтвердження оцінки своїх моральних страждань у 45 000 гривень потерпілим ОСОБА_9 було наведено лише посилання на свої страждання від отриманих під час ДТП травм. Однак, розмір відшкодування повинен ґрунтуватись на певних доказах. Доказами в даному випадку можуть служити показання свідків, певні документи (в тому числі медичні довідки від візитів до лікаря чи підтвердження запису до психолога, якщо таким чином обґрунтовуються душевні переживання особи). Жодних с документів, в тому числі і медичного висновку про потребу у заміні пластини в травмованій нозі суду представлені не були, причому слід прийняти до уваги, що всі матеріальні витрати, що він може понести як наслідок ДТП у подальшому, потерпілому має відшкодувати страхова компанія.
Причому при ухваленні суми моральної шкоди судом не взято до уваги, що це неумисний злочин, що винуватець ДТП не був під час ДТП під дією алкоголю чи наркотиків. Не прийнятий до уваги факт того, що ОСОБА_6 не скрився з місця злочину, а зупинився, викликав швидку допомогу та надавав потерпілому допомогу до приїзду медиків.
Враховуючи вищезазначене вважає, що розмір моральної шкоди судом не досліджувався, за основу була прийнята нічим не обґрунтована сума, що була вказана в цивільному позові потерпілого у 45 000 гривень, яка є завищена та несправедлива.
При тому, суд не прийняв до уваги відсутність підтвердження факту звернення потерпілого до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування і відшкодування моральної шкоди, в сумі що вказав потерпілий, поклав на винуватця ДТП - ОСОБА_12 , що є порушення чинного законодавства.
Враховуючи вищезазначене просить зменшити суму моральної шкоди та покласти її відшкодування на страхову компанію ПАТ «СК «Еталон».
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та виступ в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, виступ прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо призначеного судом додаткового покарання, з яким не погоджується обвинувачений, то таке, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції в межах, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та даним, що характеризують особу обвинуваченого.

Зі змісту скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення додаткового покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативні види основних покарань та надано можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та правильно врахував, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керування транспортними засобами, думку потерпілого, а також те, що вчинений ним злочин, пов`язаний з експлуатацію транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України.

Відтак за вказаних обставин додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами буде виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.

Призначення обвинуваченому за наведених обставин додаткового покарання відповідає загальним принципам призначення покарань, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має вік 63 роки, майже половину життя провів за кермом і за цей час ані кримінального злочину, ані адміністративного проступку, пов`язаного з порушенням правил дорожнього руху, не вчиняв, має дружину пенсіонера та хворіє, у зв`язку із чим йому необхідний автомобіль для пересування, а також не надав належної оцінки обставинам вчинення ним кримінального правопорушення, апеляційним судом до уваги не беруться, виходячи з наведеного вище.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.ст.75,76 КК України та призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не вбачає підстав для скасування призначеного йому судом додаткового покарання.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку в цій частині не вбачається.

Крім цього в апеляційній скарзі апелянт не погоджується з розміром стягнутої з нього моральної шкоди в користь потерпілого, оскільки такий судом не досліджувався, за основу була прийнята нічим не обґрунтована сума, що була вказана в цивільному позові потерпілого у 45 000 гривень, яка є завищена та несправедлива.

Колегією суддів такі доводи апеляційної скарги до уваги не беруться, виходячи з наступного.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Винними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях (фізичних, душевних), що їх зазнав потерпілий у зв`язку із втратою здоров`я, погіршенням його здібностей та позбавленням можливості їх реалізації, неможливістю відновити попередній стан і спосіб життя, необхідністю докладання значних зусиль та часу для покращення свого стану.

З урахуванням наведеного, характеру та великого обсягу завданих ОСОБА_9 моральних страждань, їх значної тривалості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову потерпілого в повному обсязі в розмірі 45 000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, оскільки ні обвинуваченим, ні його захисником не оспорювалась обґрунтованість ціни позову, заявленого ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, відтак й доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Цивільний позов потерпілого вирішений судом з врахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Те що обвинувачений є пенсіонером, вчинив неумисний злочин, під час вчинення ДТП не перебував під дією алкоголю чи наркотиків, не втік з місця вчинення злочину, викликав швидку допомогу, надав потерпілому першу допомогу до приїзду медиків, не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду і саме у визначеному судом розмірі, який з врахуванням наведених вище обставин є справедливим.

Відшкодування моральної шкоди в розмірі, яку просив потерпілий - 45000 грн., буде достатньою сатисфакцією за отримані ним страждання.

Із врахуванням наведеного вище, апеляційна скарга обвинуваченого є безпідставною та такою, що не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку у зв`язку із чим не підлягає до задоволення.

Щодо необхідності відшкодування моральної шкоди з страхової компанії ПАТ «СК «Еталон», то така, на думку колегії суддів, правомірно відшкодована потерпілому в частині заподіяння матеріальної шкоди саме за рахунок страхової компанії, а моральна шкода з обвинуваченого, як винної особи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, перешкоджали чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4