ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1698/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1764/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 17 квітня 2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання характеризується посередньо, тривалий час свою вину не визнавав та не працював, за весь час відбування покарання має лише 2 заохочення, отримані протягом короткого проміжку часу за квітень-липень 2019 року, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що одразу після прибуття в колонію він працевлаштувався в промислову зону та щомісячно отримував заробітну плату.

Після цього, з 25 квітня 2018 року по 10 грудня 2018 року він перебував у слідчому ізоляторі на ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, а відразу після повернення почав працювати днювальним на безоплатній основі, за що двічі був заохочений начальником установи.

Також зазначає, що він приймає участь у всіх заходах, режим та розпорядок дня жодного дня не порушив, приймає участь в благоустрої колонії, отримав професію.

Вважає, що належною поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення, а тому має бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зарафшан Навоіської області Узбекистан, громадянин Узбекистана, узбек, маючий середню спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)» за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2017 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 березня 2015 року, яким він був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України, та призначено остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Цим же вироком ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 10 липня 2014 року по 6 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінальних правопорушень, які відносяться, в тому числі, до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14 липня 2014 року.

Під час тримання в Маріупольському слідчому ізоляторі з 14 липня 2014 року характеризувався нейтрально, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 10 вересня 2017 року, за період відбування покарання характеризується нейтрально, порушень вимог режиму відбування покарання не допускає, має 2 заохочення, стягнень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 21 травня 2019 року, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований днювальним професійно-технічного училища. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті та порядку, в цілому має охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Роботи із самообслуговування не виконує, не має достатній рівень необхідних навичок. У виконанні робіт з благоустрою установи участі не приймає. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, займається самостійно. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх робіт. У скоєному злочинів вину не визнає (а.с. 4-5).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики засудженому ОСОБА_7 2 квітня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 2 квітня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 7 грудня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 5).

З наявної в матеріалах характеристики від 5 липня 2019 року вбачається, що засуджений ОСОБА_7 фактично лише після 21 травня 2019 року (день складення попередньої посередньої характеристики) почав виконувати роботи із самообслуговування, приймати участь в благоустрої установи, брати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, прагнути до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, брати участь в роботі самодіяльних організацій, проявляти соціальну корисну активність в організації їх робіт та визнавати вину у скоєному злочині (а.с. 27-28).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено лише 2 заохочення 15 квітня 2019 року та 4 липня 2019 року, стягнень не має (а.с. 29, 32).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 4 роки перебування в місцях позбавлення волі з липня 2014 року по квітень 2019 року, наявність лише 2 заохочень за весь період відбування покарання, а також факт отримання позитивної характеристики лише після 21 травня 2019 року, тобто за період, який безпосередньо передував зверненню до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, свідчать про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 вересня 2017 року по 30 квітня 2019 року працював лише протягом 5 місяців та виконував від 8,6 % до 22,8 % норм виробітку, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 10).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого про постійне працевлаштування в колонії, участь у всіх заходах, що проводяться в ній, а також про участь у виконанні робіт з благоустрою установи, повністю спростовуються дослідженими судом апеляційної інстанції характеристикою та довідкою про працевлаштування.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/1698/19