Справа № 212/2961/19
продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
30 липня 2019 року м. Кривий Ріг
На обговорення учасників процесу суд постанови питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , так як з 05 серпня 2019 року по 05 вересня 2019 року головуючий суддя ОСОБА_1 буде перебувати у відпустці.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що підстави продовження тримання під вартою відсутні, йому потрібно перебувати дома, так як зараз важка ситуація, щоб знаходитися під вартою.
Захисник адвокат ОСОБА_5 , зазначив, що заперечує проти продовження строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що підстави передування під вартою ОСОБА_6 , відсутні, так як вказане майно він викрав самостійно.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд вважає можливим продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року, застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року, продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 13 вересня 2019 року.
Стаття 177 КПК передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Зважаючи на викладене, суд все ж приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи вчинення двох тяжких кримінальних правопорушень, поєднаних з насильством), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.
Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи ризик втечі, зумовлений тяжкістю покарання за інкримінованим йому злочином та обґрунтованість підозри, яка встановлена (та не спростована) при застосуванні запобіжного заходу, суд вважає, що на даний час більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які колегія суддів вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому. Із зазначених підстав суд приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , є недостатнім, оскільки він, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, і заявлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились, перебуваючи на волі обвинувачений, може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язків та переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно даних, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 не працює, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а також не має постійного законного джерела прибутку, крім того підозрюваний є неодноразово судимою особою, отже є реальні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 залишаючись на свободі, матиме змогу як переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, так і вчинити нове кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також може незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .
Тримання під вартою обвинуваченого як запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя та незаконного впливу на свідків, що відбувають покарання.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити захід забезпечення кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на строк не більше 60 днів, до 27 вересня 2019 року, включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, прокурору та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в строк, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суддя: ОСОБА_1