УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/13372/19

Провадження № 1-в/638/577/19

27.11.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі: слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про звільнення від додаткового виду покарання та скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у вересні звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про звільнення від додаткового виду покарання та скасування арешту майна. Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2001 року у кримінальній справі №1-312/01 його визнано винним у вчиненні злочину, передбачено ч. 2 ст. 144 КК України (в редакції КК України 1960 року), тобто вимагання, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що являється його індивідуальною власністю. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2001 року невідбуту частину покарання 1 рік 8 місяців 1 день йому замінили на умовну з іспитовим строком 2 роки. Від дня винесення судом вироку пройшло понад 18 років, проте додатковий вид покарання у вигляді конфіскації майна на цей час не реалізований. 2001 року вступив в силу новий КК України, згідно якого скоєний заявником злочин слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 189 КК України, санкція якого додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна не передбачає. Крім того, 18.05.1999 року на його майно накладено арешт Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області. Просить суд клопотання задовольнити, звільнити його від додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, що є його індивідуальною власністю та скасувати арешт на майно, накладений 18.05.1999 року Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

Заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви з проханням розглянути клопотання без їх участі, вимоги, викладені у клопотання, підтримують у повному обсязі.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2001 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 144 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його індивідуальною власністю, з відбуттям покарання в колонії посиленого режиму.

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2001 року засудженому ОСОБА_3 замінено невідбуту частину покарання 1 рік 8 місяців 1 день на умовну з іспитовим строком 2 роки на підставі статті 6 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 року.

Згідно кримінально-процесуального законодавства при погашенні судимості закон не передбачає винесення письмового документа, який би підтверджував факт погашення судимості, оскільки це відбувається автоматично, з урахуванням положень статті 89 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Положення вищевказаної статті Кримінального кодексу України передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання, зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосувати право обмеження, які входять до його змісту, сама це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення статті 80 Кримінального кодексу України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

У відповідності до вимог статті 48 КВК України виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», проте як вбачається з матеріалів кримінальної справи з часу набрання судовим рішенням законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому ОСОБА_3 конфісковано в дохід держави не було.

Враховуючи наведене та те, що засуджений ОСОБА_3 не ухилявся від відбування покарання у виді конфіскації належного йому майна, яке є його власністю, з часу набрання судовим рішенням законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому конфісковано в дохід держави не було, у зв`язку із чим перебіг строків давності не переривався і формально минув, з метою недопущення порушення конституційних прав останнього, враховуючи необхідність покращення становища засудженої особи та існуючу судову практику з даного питання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 має бути звільнений від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Крім того, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судовим розглядом встановлено, що Першою харківською державною нотаріальною конторою 20.05.1999 року накладено заборону на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі постанови слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС в Харківській області від 18.05.1999 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.08.2019 року за №177461849, квартира АДРЕСА_1 , знаходиться під обтяженням, підстава обтяження ухвала, б/н, 18.05.1999, Дзержинський РВ ХМУ УМВС України в м. Харкові.

З огляду на те, що вказаним судовим рішенням ОСОБА_3 звільнено від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке є його власністю, у зв`язку з закінченням строку давності, суд приходить до висновку про можливість скасування арешту майна, оскільки в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Керуючись ст.ст.534, 537, 539 КПК України, ст.80 КК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про звільнення від додаткового виду покарання та скасування арешту майна - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке є його власністю, у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2001 року (справа №1-312/01).

Скасувати арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно постанови Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в м. Харкові, б/н, від 18.05.1999 року.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1