МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/679/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000379 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 червня 2019 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, маючого неповну середню освіту, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 345 Кримінального кодексу України (надалі КК України).
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 червня 2019 року змінити на підставі статті 414 КПК України, призначити більш м`яке покарання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 червня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 15 частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 345 КК України та призначити покарання:
за частиною 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
частиною 3 статті 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців;
частиною 2 статті 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
За правилами частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
На підставі частини 5 статті 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та не обґрунтованим.
На думку апелянта, судом першої інстанції не в повному обсязі надана оцінка обставинам, які являються підставою для застосування відносно нього положень статті 69 КК України, а саме його щире каяття та стан його здоров`я.
Вказує, що має бабусю ОСОБА_10 , 1924 року народження, яка потребує постійного догляду.
Апелянт не погоджується з кваліфікацією його дій передбаченими частиною 3 статті 15 і частини 3 статті 185 КК України відносно потерпілої ОСОБА_11 .
За епізодом передбаченим частиною 2 статті 345 КК України, обвинувачений в апеляційній скарзі просить його виправдати, оскільки потерпілий ОСОБА_12 не повідомив його, що являється працівником поліції, наносив йому тілесні ушкодження, а він перебував у нетверезому стані.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, 11 квітня 2019 року приблизно о 8 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , діючи по раптово виниклому умислу, направленому на таємне викрадення чужого майна, переліз через огорожу, проник на територію вищевказаної дачної ділянки, де за допомогою металевого прута, який він заздалегідь приготував, віджав пластикове вікно у кімнаті дачного будинку та проник до нього, звідки таємно, повторно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме, ноутбук «Асер», вартістю 2000 грн., телевізор «Самсунг», вартістю 3444 грн., планшет «Номмі», вартістю 3200 грн., приставку «Т-2», вартістю 380 грн. на загальну суму 9024 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
За даним епізодом дії обвинуваченого кваліфіковано за частиною 3 статті 185 КК України.
Окрім того, 11 квітня 2019 року приблизно о 13 годині 40 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , діючи по раптово виниклому умислу, направленому на таємне викрадення чужого майна, переліз через огорожу, проник на територію вищевказаного домоволодіння, де за допомогою металевого прута, який він заздалегідь приготував, віджав пластикове вікно у кімнаті будинку, проник до нього, звідки вирішив таємно, повторно викрасти майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме: м`ясо баранини вагою 3 кг., вартістю 80 грн. за 1 кг., загальною вартістю 240 грн.; м`ясо свинини вагою 15 кг., вартістю 100 грн. за 1 кг., загальною вартістю 1500 грн.; пельмені вагою 3 кг., вартістю 100 грн. за 1 кг., загальною вартістю 300 грн.; 4 лимона вагою 1 кг., вартістю 40 грн.; 2 пляшки коньяку «SНАВО», об`ємом 0,5 л., вартістю 160 грн. кожна, загальною вартістю 320 грн.; пляшку коньяку «LEROI», об`ємом 0,250 л., вартість 250 грн.; флакон піни для ванної «Розкішна орхідея», вартістю 100 грн.; чоловічу туалетну воду «DESTIN АТІОN», вартістю 250 грн.; чоловічу туалетну вода «LVCR», вартістю 250 грн.; мило «НАREMS» 4 упаковки, вартістю 80 грн. кожна, загальною вартістю 320 грн.; мило «КOSЕ ОF BULGARIA» 1 упаковка, вартістю 50 грн.; мило «МАGNOLIA» 1 упаковка, вартістю 100 грн.; вушні палички 1 упаковка, вартістю 20 грн.; мобільний телефон «SAMSUNG» GT-T108i, вартістю 500 грн.; телевізор «SAMSUNG» діагоналлю 40 дюймів, вартістю 20.000 грн.
Частину майна зібрав на столі в кухні, а вищезазначений телевізор «Самсунг» залишив на підлозі біля виходу з будинку.
Побачивши на столі у кухні мобільний телефон «SAMSUNG» GТ-С3530, вартістю 900 грн., з метою його таємного викрадання, помістив вказаний телефон до кишені штанів.
Будучи поміченим потерпілою ОСОБА_11 , розуміючи, що його дії по таємному викраденню майна стали відкритими для потерпілої та бажаючи зникнути з місця вчинення правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 напав на потерпілу, наніс їй численні (не менш ніж 4) удари по обличчю та тулубу, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на лобі зліва, на зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, на задній-зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, припухлості м`яких тканин на лобі зліва, на межі лобно-тім`яної області волосистої частини голови.
Спричинивши потерпілій тілесні ушкодження та усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, ОСОБА_6 утримуючи при собі мобільний телефон «SAMSUNG» GТ-С3530, вартістю 900 грн., який він раніше поклав до власної кишені штанів, втік з будинку потерпілої ОСОБА_11 .
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, а також матеріальна шкода на суму 900 гривень.
За даним епізодом дії обвинуваченого кваліфіковано за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 186 КК України.
Окрім того, 11 квітня 2019 року, виконуючи службові обов`язки майор поліції ОСОБА_12 , підозрюючи ОСОБА_6 в причетності до скоєних злочинів, прийняв спробу зупинити обвинуваченого ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, але останній достовірно знаючи, що ОСОБА_12 , є працівником поліції та виконує службові обов`язки, не бажаючи виконувати законні вимоги працівника поліції, посягаючи на авторитет правоохоронних органів, а також на здоров`я самого працівника поліції, здійснив напад на ст. ДОП СП Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_12 , наніс останньому численні (не менш 4) удари по кінцівкам, та голові, схопив за формений одяг, повалив на землю, вкусив за палець правої кисті, внаслідок чого заподіяв ст. ДОП СП Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області майору поліції ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин лівої виличної кістки, лівої підборідної області, тильної поверхні правої кисті, гілки нижньої щелепи з права, синця зовнішньої поверхні лівого передпліччя, саден тильній поверхні лівої кисті, 4-го пальця правої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За даним епізодом дії обвинуваченого кваліфіковано за частиною 2 статті 345 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини справи та кваліфікація за частиною 3 статті 185 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Твердження апелянта щодо його необізнаності, що потерпілий ОСОБА_12 є працівником поліції, оскільки останній не повідомив про це, а відтак, і відсутність складу злочину, передбаченому частиною 2 статті 345 КК України, є не слушними, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ґрунтуються на доказах безпосередньо дослідженим в судому засіданні.
Так, суд першої інстанції вірно послався на показання потерпілого ОСОБА_12 , згідно яких він як дільничний інспектор поліції, отримавши повідомлення про крадіжку, а згодом про грабіж, поїхав відпрацьовувати територію. При цьому, він був одтягнутий у поліцейську форму з нагрудним знаком. Приблизно о 14-00 години, біля залізничної колії він побачив чоловіка, який ніс клунок. Під`їхавши ближче побачив, що у покривало завернута річ схожа на телевізор. У незнайомцю впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 щодо якого мав орієнтування. Прийняв спробу затримати обвинуваченого, але той чинив спротив, наносячи йому удари в область обличчя та тулуба. В процесі боротьби вони впали на землю, але йому ніяк не вдавалось одягти кайданки на обвинуваченого. В цей час ззаду до обвинуваченого підійшов свідок ОСОБА_13 , який поміг затримати обвинуваченого.
Також суд першої інстанції слушно врахував показання свідка ОСОБА_14 , з яких слідує, що саме вона повідомила поліцію та дільничного про крадіжку з будинку ОСОБА_9 . Бачила, як дільничний та особа, яка чинила супротив, як пізніше з`ясувалось обвинувачений ОСОБА_15 , впали на землю, боролися. В цей час один з пастухів підійшов до обвинуваченого заду і допоміг дільничному, який був у форменому одязі поліцейського, затримати порушника.
Окрім того, виходячи з показань допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції як свідка ОСОБА_13 , які також суд вірно врахував при оцінці доказів, та які узгоджуються і з показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 , випасаючи корів, він побачив як поліцейський з кимось бореться. Вирішивши допомогти поліцейському, який був у формі та з нагрудним знаком, підійшов ззаду до чоловіка, який чинив супротив, захопив за шию та ударив під коліно. Після цього на порушника одягли кайданки. У дільничного мали тілесні ушкодження, його формений одяг був понівечений.
Виходячи з висновку експерта № 70 від 15 квітня 2019 року (а.п. 131 132), у ОСОБА_12 наявні тілесні ушкодження у виді припухлості м`яких тканин лівої виличної кістки, лівої підборідної області, тильної поверхні правої кисті, гілки нижньої щелепи з права, синця зовнішньої поверхні лівого передпліччя, саден тильній поверхні лівої кисті, 4-го пальця правої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Було нанесено не менше 4-х травматичних впливів.
Факт пошкодження форменого одягу дільничного поліцейського ОСОБА_12 , знайшов підтвердження і в даних протоколу огляду предмета від 12 квітня 2019 року, які суд першої інстанції також вірно врахував при оцінці доказів за даним епізодом кримінального правопорушення.
Як слідує з даних наказу Національної поліції України № 205 о/с від 28 липня 2016 року майора поліції ОСОБА_12 призначено на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.п. 121).
Згідно з наказом начальника Вітовського ВП КВП ГУНП в Миколаївській області №111 від 16 жовтня 2017 року, на виконання вимог наказу МВС України №650 від 28 липня 2017 року, ст. ДОП СП Вітовського ВП КВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_12 закріплено за поліцейською дільницею №2, межами якої були визначені с. Галицинове, с. Прибузьке, с. Степова Долина, с. Лимани та с. Лупареве Вітовського району Миколаївської області (а.п. 122).
Посадовою інструкцією старшого ДОП СП Вітовського ВП КВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_12 визначено, що він уживає заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень та припиняє виявлені кримінальні правопорушення, а також доставляє у випадках і порядку, визначеному законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення (а.п. 123-125).
Всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого винуватим в умисному заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а відтак, і кваліфікації за частиною 2 статті 345 КК України, а тому твердження апелянта щодо відсутності складу злочину, ненадання та невірного надання оцінки доказам є безпідставними.
Також є неслушними і доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його необізнаності відносно статусу потерпілого ОСОБА_12 як поліцейського, оскільки досліджені судом першої інстанції докази, свідчать, що потерпілий ОСОБА_12 , якому 11 квітня 2019 року обвинуваченим ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження, в момент цього кримінального правопорушення, знаходився у форменому одязі поліцейського, з відповідним нагрудним знаком. При цьому, дані тілесні ушкодження були спричинені у зв`язку з виконанням потерпілим як працівником поліції службових обов`язків.
Разом з тим, є такими, що заслуговують на увагу посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо безпідставності кваліфікації його дій за частиною 3 статі 15 і частиною 3 статі 185 КК України, виходячи з наступного.
Так, як визнано судом першої інстанції доведеним, 11 квітня 2019 року приблизно о 13 годині 40 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , діючи по раптово виниклому умислу, направленому на таємне викрадення чужого майна, переліз через огорожу, проник на територію вищевказаного домоволодіння, де за допомогою металевого прута, який він заздалегідь приготував, віджав пластикове вікно у кімнаті будинку, проник до нього, звідки вирішив таємно, повторно викрасти майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме: м`ясо баранини вагою 3 кг., вартістю 80 грн. за 1 кг., загальною вартістю 240 грн.; м`ясо свинини вагою 15 кг., вартістю 100 грн. за 1 кг., загальною вартістю 1500 грн.; пельмені вагою 3 кг., вартістю 100 грн. за 1 кг., загальною вартістю 300 грн.; 4 лимона вагою 1 кг., вартістю 40 грн.; 2 пляшки коньяку «SНАВО», об`ємом 0,5 л., вартістю 160 грн. кожна, загальною вартістю 320 грн.; пляшку коньяку «LEROI», об`ємом 0,250 л., вартість 250 грн.; флакон піни для ванної «Розкішна орхідея», вартістю 100 грн.; чоловічу туалетну воду «DESTIN АТІОN», вартістю 250 грн.; чоловічу туалетну вода «LVCR», вартістю 250 грн.; мило «НАREMS» 4 упаковки, вартістю 80 грн. кожна, загальною вартістю 320 грн.; мило «КOSЕ ОF BULGARIA» 1 упаковка, вартістю 50 грн.; мило «МАGNOLIA» 1 упаковка, вартістю 100 грн.; вушні палички 1 упаковка, вартістю 20 грн.; мобільний телефон «SAMSUNG» GT-T108i, вартістю 500 грн.; телевізор «SAMSUNG» діагоналлю 40 дюймів, вартістю 20.000 грн.
Частину майна зібрав на столі в кухні, а вищезазначений телевізор «Самсунг» залишив на підлозі біля виходу з будинку.
Побачивши на столі у кухні мобільний телефон «SAMSUNG» GТ-С3530, вартістю 900 грн., з метою його таємного викрадання, помістив вказаний телефон до кишені штанів.
Будучи поміченим потерпілою ОСОБА_11 , розуміючи, що його дії по таємному викраденню майна стали відкритими для потерпілої та бажаючи зникнути з місця вчинення правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 напав на потерпілу, наніс їй численні (не менш ніж 4) удари по обличчю та тулубу, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на лобі зліва, на зовнішній поверхні лівого плечового суглоба, на задній-зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, припухлості м`яких тканин на лобі зліва, на межі лобно-тім`яної області волосистої частини голови.
Спричинивши потерпілій тілесні ушкодження та усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, ОСОБА_6 утримуючи при собі мобільний телефон «SAMSUNG» GТ-С3530 вартістю 900 грн., який він раніше поклав до власної кишені штанів, втік з будинку потерпілої ОСОБА_11 .
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, а також матеріальна шкода на суму 900 гривень.
Тобто, судом першої інстанції визнано доведеним, що дії обвинуваченого за вказаним кримінальним правопорушенням були розпочаті як крадіжка, але в подальшому виявлені потерпілою і, незважаючи на це, продовжені обвинуваченим з метою заволодіння майном (мобільним телефоном).
За такого, такі дії обвинуваченого слід кваліфікувати лише за частиною 3 статті 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням у житло, а кваліфікація ще і за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, є зайвою.
Така позиція повністю узгоджується з висновком зазначеним у постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».
Враховуючи наведене, на підставі пункту 4 частини 1 статті 409 КПК України, в силу неправильного застосування закону про Кримінальну відповідальність, зокрема застосування закону, який не підлягав застосуванню, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилань суду на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статі 15 і частиною 3 статі 185 КК України, і, відповідно, виключення з резолютивної частини вироку посилання на призначене покарання за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції дотримався положень статей 50 ,65, 66 КК України.
Так, покарання призначено у межах санкції частини 3 статті 185, частини 3 статті 186, частини 2 статті 345 КК України, у урахуванням ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до статті 12 КК України, належать до категорії тяжких злочинів, кількості епізодів, суму спричинених збитків, наслідків спричинених тілесних ушкоджень, невстановлення обставин, які пом`якшують, обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, зокрема наявність судимостей, у тому числі за злочини проти власності, встановлення адміністративного нагляду, вчинення злочину через два місяці після відбуття покарання за попереднім вироком, його посередньої характеристики, знаходження на обліку в обласному наркологічному диспансері з 2007 року, неперебування на обліку у лікаря психіатра, його стану здоров`я.
Належним чином судом першої інстанції також застосовано і положення статті 70 КК України. При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, судом застосовано принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховано його щире каяття, а також його стан здоров`я, а тому твердження апелянта з цього приводу є безпідставними.
Доводи апелянта, щодо його хворої бабусі, на переконання суду апеляційної інстанції, не є безумовною підставою для пом`якшення покарання.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом, виходячи з положень статті 69 КК України, можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Підстав, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, для застосування положень статті 69 КК України, апеляційним судом, як і судом першої інстанції, не виявлено, а тому посилання апелянта і в цій частині є необгрунтованими.
Разом з тим, згідно частини 2 статі 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно пункту 3-2 частини 1 статті 55 КК України 1960 року, таким, що не має судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі з застосуванням статті 46-1 цього Кодексу, якщо вони протягом строку відстрочки виконання вироку не вчинять нового злочину і відносно них у
встановленому порядку вирок не буде виконано.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статі 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Як слідує з положень частини 5 вказаної статті КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.
Вказаних норм закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не дотримався при визначенні судимостей обвинуваченого ОСОБА_6 .
Так, враховуючи зазначені вище положення закону, а також дати відбуття обвинуваченим ОСОБА_6 покарання за вироками, дати вчинення ним нових кримінальних правопорушеннь, суд першої інстанції у вступній частині вироку безпідставно вказав про наявність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_6 за вироками:
1.24 січня 2000 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 3 статі 81 КК України 1960 року;
2.24 червня 2004 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 2 статті 296 КК України;
3.23 березня 2010 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 1 статі 309 КК України,
оскільки, строки судимостей за вказані злочини погашені.
Враховуючи наведене, з урахуванням вказаним норм КК України 1960 року та КК України, а також положень статті 5 КК України, на підставі пункту 4 частини 1 статті 409 КПК України, в силу неправильного застосування закону по Кримінальну відповідальність, зокрема не застосування закону, який підлягав застосуванню, з вступної частини вироку суду першої інстанції підлягає виключенню посилання на судимості обвинуваченого ОСОБА_6 за вироками:
1.24 січня 2000 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 3 статі 81 КК України 1960 року;
2.24 червня 2004 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 2 статті 296 КК України;
3.23 березня 2010 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 1 статі 309 КК України.
Виключення з вироку суду першої інстанції кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статі 15 і частиною 3 статі 185 КК України та вказаних вище судимостей, не впливає на вид та розмір заходу примусу.
Оскільки, судом першої інстанції при визначенні обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі частини 1 статті 70 КК України було застосовано принцип поглинання меш суворого покарання більш суворим і даний принцип не змінено судом апеляційної інстанції, виключивши з мотивувальної і резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України і, відповідно, з резолютивної частини вироку посилання на призначене ОСОБА_6 покарання за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для дублювання у резолютивній частині ухвали про засудження обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статті 185, частиною 3 статті 186, частиною 2 статті 345 КК України з призначенням покарання, із застосуванням положень частини 1 статті 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 червня 2019 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду першої інстанції на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статті 15 і частиною 3 статті 185 КК України.
На підставі частини 2 статті 404 КПК України, виключити з вступної частини вироку посилання суду першої інстанції на судимості ОСОБА_6 за вироками:
1.24 січня 2000 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 3 статі 81 КК України 1960 року;
2.24 червня 2004 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 2 статті 296 КК України;
3.23 березня 2010 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за частиною 1 статі 309 КК України.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_6 , який тримаються під вартою, - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: