Справа № 305/625/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеяційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та представника

особи, яка подала апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/140/19, за апеляційною скаргою, яку подав ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, гр. України, з вищою освітою, працюючої головним бухгалтером ТОВ «Омега Транс»-УА», раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрито на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

ОСОБА_8 звільнена від кримінальної відповідальності.

Речові докази : копії окремих бухгалтерських документів ТОВ «Омега- Транс-УА» ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник- адвокат ОСОБА_9 подали клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. При цьому вказується на те, що оскільки інкримінований ОСОБА_8 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, вину у його вчиненні ОСОБА_8 визнала та щиро розкаялась, і такий нею вчинено вперше, за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено, тому суд прийшов до висновку про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям обвинуваченої ОСОБА_8 , зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення, яке порушує права та інтереси скаржника. Посилається на те, що обвинувачена на вимогу керівника товариства «Омега Транс-УА» навмисно обмовила себе та ОСОБА_7 в скоєнні злочину, що жодного злочину пов`язаного з ОСОБА_7 не вчиняла. Вважає, що у діях ОСОБА_8 не має події злочину, що суд безпідставно визнав її винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що постановлене судове рішення є преюдиційним щодо ОСОБА_11 .. Вважає, що скаржник як заінтересована особа має право на оскарження судового рішення, оскільки в ухвалі зроблені висновки про вчинення злочину скаржником. Крім того, посилається на те, що прокурор подав до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, у ньому зазначено, що потерпілих не має, шкода не завдана. Слідчим в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування, однак, не міститься вказівка на те, що ОСОБА_8 підозрюється та/або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Тому вважає, що ОСОБА_8 не висунуто обвинувачення у вчиненні інкримінованого їй злочину, що суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону у підготовчому судовому засіданні уваги не звернув, не реалізував право прийняти рішення, передбачене ст. 314 КПК України, за відсутності висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, виніс щодо неї ухвалу, якою встановив не лише її вину а і вину скаржника. Також вказує на те, що доданий до обвинувального акту рєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про всі процесуальні дії, зокрема, відсутні назви процесуальних дій, а є лише назви процесуальних документів, не містить витягу з ЄРДР. У матеріалах провадження відсутні не тільки ті документи, які вказані в Реєстрі як докази вини обвинуваченої, а відсутні висновки судового експерта з економічної та почеркознавчої експертиз, без яких обвинувачення не є можливим. Ухвала грунтується лише на самообмовних визнавальних поясненнях, які обвинувачена подала суду в заяві. Крем того, вказує на те, що в ухвалі зазначені бездоказові та неправдиві обставини, не вказано на підставі чого суд прийшов до висновку про підроблення бухгалтером прибуткових касових ордерів, що ухвала суду винесена без додержання вимог передбачених ст. 91 КПК України, оскільки з такої не вбачається, що судом встановлені передбачені цією нормою обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а також не встановлено мотиву та мети дій ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій. Посилається і на те, що у суду не було підстав для застосування положень ст. ст. 45, 366 КК України та п. ч. 2 ст. 284, ст. 286, п. 2 ч. 2, 3 ст. 314 КПК України, а необхідно було застосовувати положення ч. 1 ст. 373 КПК України та ухвалити виправдувальний вирок, що суд виніс необгрунтовану ухвалу, протиправно встановивши вину обвинуваченої, звільнивши її від кримінальної відповідальності, без відшкодування стверджуваних збитків у розмірі 42080 грн., одночасно, зазначивши, що обвинувачена підробила документи, що призвело до заподіяння збитків на вказану више суму, не встановивши чи фактично підприємству повернуто кошти. Вказує на те, що скаржник вносив поворотну фінансову допомогу товариству, згідно договорів позики, прибуткових касових ордерів та касових книг, тому вважає, що між ним, ОСОБА_7 та товариством «Омега Транс УА» існують цивільно-правові відносини, в яких відсутній жодний епізод кримінального правопорушення з його сторони. Незаконність та необгрунтованість судового рішення є наслідком неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, що потягло неправильне визначення правовідносин і не застосування до них правового регулювання, передбаченого ст. ст. 509, 526, 527, 1046, 1049, 1051 ЦК України. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити. У ході апеляційного розгляду просить дослідити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, пояснення учасників судового розгляду: адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив ухвалу суду скасувати; прокурора, яка судове рішення вважала законним та обгрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає до скасування.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 та особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_7 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних вище осіб враховується те, що про час та місце розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомлені належним чином; що обвинувачена клопотала справу розглянути за її відсутності, що у розгляді справи приймає участь адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах апелянта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 392 КПК України апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом, до яких, за змістом цієї норми права, відносяться особи, інтересів яких стосується постановлене судове рішення.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 03.03.2016 особа, інтересів якої стосується судове рішення вправі звернутися до суду вищої інстанції з оскарженням судового рішення, реалізуючи свої конституційне право та керуючись загальними засадами кримінального судочинства, у тому числі, пунктами 1.2,10, 17 статі 7, частини шостої статті 9, частин першої та другої статті 24 КПК України.

З ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_8 у період з 05.08.2011 по 21.01.2013, перебуваючи на посаді головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «Омега-Транс-УА», являючись службовою особою, яка відповідно до розділу 1 «Загальні положення» посадової інструкції головного бухгалтера ТОВ «Омега-Транс-УА» відноситься до працівників групи керівників, здійснюючи організаційно-розпорядчі функції, виконуючи обов`язки по забезпеченню ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» товариства, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, знаючи, що ТОВ «Омега-Транс-УА» не укладало договорів тимчасових позик з ОСОБА_7 й останній не вносив до каси товариства готівкових коштів як тимчасових позик, надаючи офіційного статусу документам, підписала наступні завідомо неправдиві касові документи прибуткові касові ордери, складені касирем ОСОБА_12 , про нібито внесення в касу ТзОВ «Омега-Транс-УА» «тимчасових позик» від ОСОБА_7 , а саме :09 вересня 2011 року підписала прибутковий касовий ордер № 400 про отримання від ОСОБА_7 3830 гривень тимчасової позики… й останній раз 22 березня 2012 року підписала прибутковий касовий ордер № 129 про отримання від ОСОБА_7 1000,00 гривень тимчасової позики. Всього, головний бухгалтер ОСОБА_13 заподіяла ТОВ «Омега-ТрансУА» матеріальних збитків на загальну суму 42 080 гривень і вчинені ОСОБА_13 дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_13 інкриміновані їй дії вчинила за участі ОСОБА_7 , що з урахуванням наведеного вище свідчить і про те, що вказане судове рішення стосується інтересів апелянта і тому він має право на його оскарження.

З постанови Верховного Суду від 15.03.2018 вбачається, що ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 27.01.2017, якою відмовлено у поновленні пропущеного апелянтом ОСОБА_7 строку на оскарження судового рішення, скасована з направленням кримінального провадження на новий розгляд апеляційним судом. Тому доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення стосується інтересів ОСОБА_7 визнаються обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом норм кримінального процесуального законодавства, суд звільняючи особу від кримінальної відповідальності з тих чи інших підстав у судовому рішенні повинен зазначити, у тому числі, викласти фактичні обставини кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення ; докази, які підтверджують факт вчинення особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та відомості про її відшкодування; наявність обставин, які свідчать, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, та відповідна правова підстава.

Дослідивши матеріали кримінального провадження у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції також не були дотримані, внаслідок чого постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми процесуального та матеріального права не можна визнати законним та обґрунтованим.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали у судовому рішенні не міститься посилання на докази, які підтверджують факт вчинення особою ОСОБА_13 , кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та відомості про її відшкодування.

З журналу судового засідання також не вбачається, що судом першої інстанції досліджувались докази у підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інримінованого їй злочину.

Не грунтуються на матеріалах судового провадження і висновки суду про те, що адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 , оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних у підтвердження факту заявлення адвокатом ОСОБА_14 клопотання про закриття кримінального провадження.

Вказане свідчить про те, що судом постановлено незаконне та невмотивоване судове рішення, викладені в якому висновки суду не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам справи й яке відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України підлягає до скасування.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту, колегія суддів прийшла до переконання, що в обвинувальному акті не міститься формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав встановленим, а викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_15 визнаються обґрунтованими.

З обвинувального акта вбачається, що у кримінальному провадженні ОСОБА_13 заподіяла ТОВ «Омега- Транс-УА» матеріальні збитки на загальну суму 42080 грн., а також те, що шкода у кримінальному провадженні не завдана. Указані суперечності також підтверджують, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки породжує обґрунтовані сумніви у достовірності викладених у ньому відомостей (т. 1, а. с. 1 - 3).

Указані порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором при його затвердженні, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваного, а також особи, інтересів якої стосується оскаржуване судове рішення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі фактичним обставинам справи, визнаються обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні і документи, які підтверджують, що заподіяна у кримінальному провадженні матеріальна шкода відшкодована.

Вищевказані порушення, допущені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, позбавили суд першої інстанції повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення є такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, а також про те, що в діях ОСОБА_13 відсутній склад кримінального правопорушення, задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки під час нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_13 ..

Тому, під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно дотриматись вимог кримінального процесуального закону, повно й всебічно розглянути матеріали кримінального провадження та прийняти рішення з урахуванням наявних у матеріалах кримінального провадження доказів та доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 ..

За таких обставин, ухвала підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, під час якого необхідно ретельно перевірити доводи апеляційної скарги, у тому числі, про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, якою закрито на підставі ст. 45 КК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям зі звільненням її від кримінальної відповідальності, скасувати, призначивши розгляд обвинувального акта в підготовчому судовому засіданні Рахівського районного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: