ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2809/19 Справа № 190/1200/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволені подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на незгоду з ухвалою суду першої інстанції, та просить застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він має заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, окрім цього, йому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким режимом його відбування, також зазначає, що він має ряд захворювань.

Вказує на те, що стягнення за вироком суду в сумі 958,90 грн є погашеним.

Також, вказівка суду на те, що 17.04.2018 року мало місце порушення з його боку є помилковим.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 рокувідмовлено в задоволені подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, згідно характеристик від 24.07.2018 року та 20.08.2018 року характеризується посередньо, залучається до робіт з благоустрою території установи, згідно характеристик від 23.05.2019 року та 02.09.2019 року характеризується позитивно, активно залучається до робіт з благоустрою території установи та поліпшення житлово-побутових умов, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», в той же час не працевлаштований, має одне стягнення та два заохочення, при цьому 17.04.2018 року до засудженого було застосовано письмове застереження, 24.07.2018 року адміністративною комісією ПКВ № 122 відмовлено засудженому у направлені матеріалів до суду згідно ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення, згідно вироку має стягнення на користь держави в розмірі 958,90 грн, яке на теперішній час не погашено, за станом здоров`я працездатний, а тому суд дійшов висновку, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання не може свідчити про його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки мав одне стягнення та має два заохочення за весь період відбування покарання, крім того, враховано те, що 17.04.2018 року до засудженого було застосовано письмове застереження, а 24.07.2018 року адміністративною комісією ПКВ № 122 відмовлено ОСОБА_7 у направлені матеріалів до суду згідно ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики засудженого ОСОБА_7 , засуджений за час його перебування в установі виконання покарань №3 м. Кривого Рогу характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Петрівська виправна колонія № 49 засуджений характеризувався добре, мав одне стягнення, яке є погашеним у встановленому законом порядку, та одне заохочення. За час перебування ОСОБА_7 в ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122, з 26.10.2018 року засуджений на виробництві установи не працевлаштований за станом здоров`я, однак залучається до робіт з благоустрою території установи та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має, до виконання робіт із благоустрою території установи ставиться добре, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу Правова освіта, приймає участь у заходах виховного впливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав одне стягнення, яке хоч і є погашеним, однак характеризує його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, починаючи з 15.12.2015 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що 17.04.2018 року засудженому ОСОБА_7 було оголошено попередження (а.п.24), що також свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки під час відбування покарання, а тому твердження ОСОБА_7 про те, що вказівка суду щодо цього попередження є помилковим, не може бути взято до уваги, оскільки воно підтверджується матеріалами провадження.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за його сумлінну поведінку та ставлення до праці йому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким режимом його відбування, колегія суддів вважає такими, щоне є підставою для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження засудженого про те, що стягнення за вироком в сумі 958,90 грн є погашеним, колегія суддів вважає таким, що заслуговує на увагу, оскільки воно підтверджується наявним в матеріалах провадження чеком (а.п.10), однак вказана обставина не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Доводи ОСОБА_7 про те, що він має ряд захворювань, не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки відповідно до довідки (а.п.45), засуджений за станом здоров`я працездатний з раціональним працевлаштуванням.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи щодо ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що останній протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 рокущодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4