ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1643/19 Справа № 203/785/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особа, щодо якої застосовуються

засоби виховного характеру ОСОБА_7

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9

потерпілий ОСОБА_10

законний представник потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001200, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 законного представника ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студента ДВНЗ Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року було задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у виді застереження до неповнолітнього ОСОБА_7 .
Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 33905,29 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Як встановлено судом, 17 квітня 2018 року, близько 15 годин 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку №15 по вул. Василя Чапленка у м. Дніпро з раніше знайомим йому неповнолітнім ОСОБА_10 , в ході раптово виниклого непорозуміння з останнім, не маючи умислу для спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, діючи необережно, самовпевнено, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча міг і повинен був їх передбачити, тримаючи в своїй правій руці ніж, яким бавився, в момент штовхання з ОСОБА_10 , проявляючи злочину недбалість, направив в бік лівої ноги ОСОБА_10 лезо вищевказаного ножа, тим самим спричинив за необережністю потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження.
Внаслідок необережних дій неповнолітнього ОСОБА_7 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої гомілки в середній третині з розвитком в посттравматичному періоді нейропатії нервів лівої нижньої кінцівки, яке розпочинається раною на задньо-зовнішній поверхні лівої гомілки, далі переходить в раньовий канал, який йде зверху вниз, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, литкового і камбалоподібного м`язів, окістя малогомілкової кістки та венозних синусів лівої гомілки, на глибині 10 см. раньовий канал сліпо закінчується в м`яких тканинах, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 - злочин, передбачений ст. 128 КК України, тобто спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.
З наданих ОСОБА_11 , як цивільного позивача, чеків документально підтверджені витрати на лікування в розмірі 8905,29 грн.
Виходячи з положень ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України та роз`яснень викладених в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодування потерпілому моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 як законний представник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року, зменшити суму стягнення моральної (немайнової) шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 .
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на те, що стягуючи моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. суд першої інстанції не в повному обсязі врахував обставини справи, при яких були отримані тілесні ушкодження та матеріальний стан сім`ї обвинуваченого.
Зокрема, апелянт вказує на те, що в даному кримінальному правопорушенні винні обидва підлітки, як потерпілий ОСОБА_10 , так і обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки через необережність не передбачали наслідків.
Окрім цього, ОСОБА_8 зазначає, що її заробітна плата в середньому складає 7000,00 грн., і розмір моральної шкоди оцінений судом першої інстанції в 25000,00 грн. є дуже значним.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_8 як законний представник ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримала, та просила її задовольнити.
Мотиви суду.
Розглянувши апеляційну скаргу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці або в повному обсязі батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди завдано не з їх вини.
Вина ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні за ст. 128 КК України підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та сторонами не заперечувалась при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з рахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, із вище проаналізованих положень діючого цивільного законодавства важливим при вирішенні розміру моральної шкоди є саме характер, обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, а тому посилання апелянта на скрутне майнове становище не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди, спричиненої необачністю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів приходить до висновку, що із врахуванням ступеню тілесних ушкоджень, спричинених моральних та фізичних страждань, які потягли за собою фізичний біль та душевні хвилювання ОСОБА_11 як законного представника потерпілого ОСОБА_10 так і самого потерпілого, а також які змінили його звичайний ритм життя потерпілого та життя його родини, враховуючи, що потерпілий був позбавлений можливості вести активний спосіб життя та виходячи із принципу розумності та справедливості розмір моральної шкоди в 25000,00 грн. є відповідним та доведеним стороною потерпілого.

Підстав для зменшення розміру моральної шкоди судом апеляційної інстанції не встановлено.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 законного представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_3