ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1734/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2738/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників, а саме потерпілого чи представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 07 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Палатка Хасинського району Магаданської області РФ, громадянина України, грузина, з повною загальною середньою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше судимого: 01 03 2011 року Барвінківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 101 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі, звільненого по постанові Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 07 2012 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково від подальшого відбуття покарання на невідбутий строк 6 місяців 03 дні;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Визначено, що початок строку відбування покарання слід рахувати з моменту затримання з 09 02 2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено обраний на досудовому слідстві, у виді тримання під вартою.

Задоволено цивільний позов, заявлений прокурором ОСОБА_9 під час досудового розслідування, про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в інтересах Ізюмської центральної міської лікарні відшкодування витрат на лікування у сумі 4422, 40 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він:

09 02 2019 року приблизно о 19:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взяв у праву руку ніж та завдав ним один удар у пахову область ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження у виді одиночного колото-різаного поранення правої пахової ділянки, проникаючого в черевну порожнину із наскрізним пораненням сечового міхура, що супроводжувалося внутрішньою кровотечею, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити оскаржуваний вирок, призначити більш м`яке покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до ст.75 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає його особі та за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Зокрема, врахував, що обвинуваченим вчинено злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дослідив дані про особу обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_7 раніше судимий, пенсіонер, з рідними підтримує гарні відносини, з сусідами конфліктів не має, з особами з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. В скоєному ОСОБА_7 щиро кається, має намір нових злочинів не скоювати.

Разом з тим, судом першої інстанції взято до уваги досудову доповідь органу пробації, з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

У якості обставини яка пом`якшує покарання судом визнано щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання, у відповідності ст.67 КК України суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України в мінімальних межах санкції статті у виді 5 років позбавлення волі з його реальним відбуванням.

Наведене свідчить про те, що обставини, на які посилається захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі, перевірялися судом першої інстанції та були враховані при прийнятті рішення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та його звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі - немає.

Покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення. Підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 07 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4