УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відеоконференції в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_13 заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України- строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів кожному, обгрунтувавши своє клопотання тим, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачуються у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який та такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та перебуваючи поза межами установи виконання покарань, обвинувачені зможуть незаконно впливати на недопитаних у даному кримінальному провадженні свідків з метою спонукання їх до зміни своїх показів, крім того зможуть переховуватися від суду задля уникнення кримінальної відповідальності за вчинені правопорушення, у зв`язку з чим на думку прокурора інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених в рамках судового розгляду даного кримінального провадження та цього не може бути достатнім для запобігання існуючим ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника ОСОБА_9 , а також захисника ОСОБА_7 прокурор ОСОБА_13 просила відмовити.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника ОСОБА_9 , а також захисника ОСОБА_7 просив відмовити.
Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора. Крім того просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , підтримав клопотання свого захисника, а також обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 . Додатково на підтвердження свого стану здоров`я надав колегії суддів пакет медичних документів, а саме оригінали медичних довідкок, знімків УЗІ та протоколу УЗІ органів шлунково кишкового тракту, а також копію медичного заключення від 22.11.2019 року.
Обвинувачений ОСОБА_12 заперечував з приводу заявленого клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні, заявив власне клопотання, згідно якого просив застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що прокурор на протязі всього часу дії запобіжного заходу не довів жодного ризику, окрім тяжкості самого обвинувачення. Вважає, що в даній справі не наявний конкретний суспільний інтерес, а його бездоганна репутація в м. Слов`янську, той факт, що він має родину є підставами для зміни відносно нього запобіжного заходу. Крім того просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Підтримав клопотання свого захисника та адвоката ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував проти клопотання прокурора, щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника, адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_10 . Просив змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Також просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, адвоката ОСОБА_9 .
Захисник ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , підтримала клопотання ОСОБА_12 та його захисника, а також клопотання адвоката ОСОБА_7 . Також захисник ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження всім обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підтримав клопотання ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 . Крім того заявив власне клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. Своє клопотання мотивував тим, що прокурор не довів наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а колегія суддів не розглядає можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів. До клопотання захисником було додано пакет належним чином завірених документів на підтвердження міцності суспільно - соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_12 , інформації про його сімейний стан, наявності у власності майна та можливості подальшого працевлаштування у випадку зміни запобіжного заходу.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також думки та позиції обвинуваченого ОСОБА_12 , його захисника, адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , з приводу зміни запобіжного заходу, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так згідно ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Оскільки положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання колегія суддів користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Колегія суддів враховуючи відомості про обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні потерпілим та допитаними свідками, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів також приймає до уваги позиції, думки та доводи, як самих обвинувачених так і їх захисників, як сторони захисту на користь обвинувачених, зокрема адвоката ОСОБА_7 , крім того аналізує та надає оцінку доводам та обгрунтуванням обвинуваченого ОСОБА_12 , викладеним в його клопотанні про зміну запобіжного заходу, а також доводам та обгрунтуванням його захисника, адвоката ОСОБА_9 , які також долучені до матеріалів кримінального провадження разом із суспільно характеризуючими документами відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, зазначені в клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 доводи не перевищують саме суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , що в судовому засіданні не доведено прокурором наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не грунтуются на об`єктивних обставинах у справі. При цьому колегія суддів не ставить під сумнів відомості щодо наявність соціальних та родинних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_12 , однак вважає, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого про які він заявляє в даному випадку не є гарантією беззаперечного та безальтернативного виконання, а також дотримання та запобігання ним виникненню та попередженню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Так існування ризиків незаконного впливу на ще не допитаних свідків та можливість переховування від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , свідчать про те, що, сукупне покарання за вчинення вказаних злочинів передбачає позбавлення волі на строк до 15 років, то обвинувачені задля уникнення покарання, можуть здійснити дії щодо примушування свідків до зміни своїх показів на їх користь,або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя.
Оцінивши доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела, що на теперішній час продовжують існувати ризики того, що обвинувачені зможуть переховуватись від суду та незаконно впливати на не допитаних свідків у справі.
Так кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є особливо тяжкими та тяжким за вчинення яких можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Колегія суддів вважає обґрунтованим і твердження прокурора про те, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на недопитаних свідків, оскільки на теперішній час судове слідство триває, є необхідність у встановлені та допиті недопитаних свідків, можливому та вірогідному проведенні додаткових допитів вже допитаних свідків, а тому приймаючи до уваги ймовірне намагання обвинувачених у випадку зміни запобіжного заходу вчинити дії направлені на примусову зміну пояснень свідків, колегія суддів, вважає, що на сьогоднішній день продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином можливий як незаконний вплив обвинувачених на недопитаних свідків для зміни їх показів на свою користь так і вірогідність уникнення покарання, шляхом переховування від суду - можуть мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Колегія суддів зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушеннь, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я кожного обвинуваченого, які не виключають можливості тримання їх під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинувачених не дозволяє, чи взагалі виключає можливість їх перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у разі зміни запобіжного заходу або його скасування можуть переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинувачених меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання їх винним, а також можливість безпосереднього впливу обвинувачених на тих свідків, які ще є не допитаними в рамках даного судового провадження, колегія суддів вважає, що для забезпечення належної

процесуальної поведінки кожному обвинуваченому, обраний щодо них запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів відносно кожного з обвинувачених.

Колегія суддів також розглянула й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених, передбачені ст. 176 КПК України, в тому числі і домашній арешт, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано та належно було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченим не визначається у зв`язку із вчиненням обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 злочину із застосуванням насильства.

Крім того Колегія суддів вказує, що 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 376 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 04.12.2019 року по 01.02.2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 днів , тобто з 04.12.2019 року по 01.02.2020 року включно.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів тобто з 04.12.2019 року по 01.02.2020 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3