Справа № 372/372/19
Провадження № 1-111/19
В И Р О К
іменем України

10 жовтня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001438 від 12.10.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Трипілля Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, приватного підприємця, розлученого, маючого вищу освіту, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2016 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні кухні, що на першому поверсі житлового будинку, який розташований на території домоволодіння АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , який виник на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході словесної суперечки з останнім, підійшов до ОСОБА_4 , який в цей час стояв, та кулаком руки двічі вдарив його в область правого ока, від чого ОСОБА_4 почав втрачати свідомість та спускатися на крісло, що стояло позаду нього, а ОСОБА_6 в цей час вдарив його ступнею правої ноги в область обличчя зліва, від чого ОСОБА_4 упав на підлогу лицем донизу, при цьому отримавши тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 2 від 06.02.2017 року у ОСОБА_4 , 1957 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти, контузії 3-го ступеню правого ока, крововиливу в сітківку правого ока, крововиливу в області лівої вушної раковини. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим (-ими) твердим (-ими) предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, за часом утворення можуть відповідати терміну вказаному в поясненні і в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину не визнав повністю, показав, що із ОСОБА_7 він підтримував близькі стосунки, від неї дізнався про такі ж її стосунки із потерпілим, через це та на грунті особистої неприязні через його релігійні переконання між ним та потерпілим неодноразово виникали сварки і бійки, як йому відомо 07.08.2016 року потерпілий із ОСОБА_7 обговорювали стан їх стосунків, але він не був присутній на території її домоволодіння протягом всього дня, оскільки зранку перебував у церкві в м.Києві, потім заїхав у смт Козин до знайомих, які проживають приблизно за 300 метрів від будинку свідка, щоб залишити сину свій телефон, потім поїхав до своїх батьків в с.Жуківці Обухівського району, після чого поїхав у с.Лучин у іншій області, де ввечері отримав травми внаслідок падіння на нього дерев`яної балки, приблизно о 22 год. він заїхав до сина в смт Козин, на телефонне прохання ОСОБА_7 приблизно о 23 год. приїхав до її домоволодіння, але на територію не заходив, зустрівся із свідком у автомобілі за межами території домоволодіння, вона розповіла про конфлікт із потерпілим з приводу їх особистих взаємовідносин, після чого вони спільно поїхали в м.Київ до травмпункту, оскільки він мав болісні відчуття від отриманої цього дня травми. Заперечив факт зустрічі та спілкування із потерпілим 07.08.2019 року, а також факт перебування у будинку ОСОБА_7 цього дня, факт сварки і бійки із потерпілим. Наступного дня 08.08.2016 року та у подальшому між ним та потерпілим неодноразово виникали сварки та взаємне спричинення тілесних ушкоджень через неприязнені відносини, пов`язані із спілкуванням з ОСОБА_7 . Цивільний позов не визнав повністю.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показами потерпілої, свідка, письмовими і речовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 показав, що мав давні дружні стосунки із свідком ОСОБА_7 , від неї дізнався про виникнення стосунків із обвинуваченим, з огляду на спільні бізнесові інтереси та життєвий досвід звертав увагу свідка на відсутність підстав довіряти обвинуваченому, вважав, що той переслідує корисливу мету у стосунках із нею, через це у них із обвинуваченим виникали словесні сварки, конфліктів на релігійному підґрунті ніколи не виникало, 07.08.2016 року він перебував на території домоволодіння ОСОБА_7 разом із іншими гостями, побачив у дворі обвинуваченого, ОСОБА_7 повідомила, що його не запрошувала, запитала як він опинився на закритій території, після чого між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт через його зауваження з приводу неприпустимості заявлення обвинуваченим прав на нерухоме майно свідка. Далі вони втрьох пройшли у будинок, де у кухні словесна сварка продовжувалась, біля стола і крісла раптово і безпричинно обвинувачений наніс йому сильний удар кулаком правої руки у обличчя, пошкодив глаз, він став втрачати свідомість, але відчув ще один удар в область вуха, по відчуттям та виявленим ушкодженням йому обвинувачений наніс не менше трьох ударів, два рукою у праве око та правий писок, один - ногою у ліве ухо, удари були умисні та націлені, він не очікував насильства, тому не встиг захиститись. Через деякий час він отямився, просив ОСОБА_7 подзвонити до поліції, але обвинувачений став погрожувати ножем, свідок злякалась і умовила його не викликати поліцію. Він поїхав додому, йому було боляче, була нудота, одним глазом він майже нічого не бачив. Наступного дня він звернувся до лікарів та судмедексперта, розпочав тривале лікування, йому зробили три операції, він придбав коштовні ліки, заяву про вчинення злочину подав до поліції пізніше з огляду на вмовляння свідка. У подальшому між ним та обвинуваченим неодноразово виникали сварки та бійки, щодо яких існують інші кримінальні провадження. Цивільний позов підтримав повністю. Просив призначити обвинуваченому якнайсуворіше покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав позицію потерпілого.

Свідок ОСОБА_7 показала, що має давні дружні та ділові стосунки із потерпілим, з обвинуваченим також підтримувала дружні стосунки, 07.08.2016 року приблизно о 15 год. вона перебувала у дворі на території свого домоволодіння в смт Козин разом із ОСОБА_4 , вони як й інші гості, збирались вже виїжджати у м.Київ, коли побачили обвинуваченого, вона була здивована, оскільки його не запрошувала, між обвинуваченим та потерпілим вже там виникла словесна сварка, потім вони втрьох зайшли у будинок, бо треба було забирати речі, на кухні обвинувачений не випускав їх, був агресивний, словесний конфлікт продовжувався, раптово обвинувачений вдарив кулаком правої руки потерпілого у праву сторону обличчя, після чого потерпілий почав втрачати рівновагу, в цей час вона також побачила як обвинувачений наніс удар правою ногою у голову потерпілого, в цей час вона перебувала за декілька метрів від них, надалі обвинувачений продовжував проявляти агресію, на її прохання потерпілий відмовився від виклику поліції та поїхав додому, вона із обвинуваченим поїхала до травмпункту у м.Київ, оскільки він отримав ушкодження руки, де йому наклали гіпс. У подальшому між обвинуваченим та потерпілим виникали конфлікти, які вона пояснює ревнощами та взаємними неприязненими стосунками. Вона намагалась неодноразово їх помирити, просила потерпілого не заявляти про подію до поліції.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

- медичною документацією, якою підтверджується факт звернення потерпілого за медичною допомогою з приводу отриманих внаслідок злочину травм 08.08.2016 року - наступного дня після зазначеної у обвинуваченні дати скоєння злочину, а також факт тривалого лікування (т.1 а.с.50-82, 193-195, 198-208);

- висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 08.08.2016 року № 2003/Ж, яким підтверджується наявність у потерпілого тілесних ушкоджень 08.08.2016 року - наступного дня після зазначеної у обвинуваченні дати скоєння злочину, а також повідомлення потерпілим обставин їх отримання - саме у час і у спосіб згідно обвинувального акту та саме внаслідок діянь обвинуваченого (т.1 а.с.83, 192);

- витягами з кримінального провадження, обвинувальним актом у іншій справі, ухвалами суду, медичною документацією, поясненнями, іншими письмовими доказами, якими підтверджується наявність неприязнених стосунків між обвинуваченим та потерпілим, що вказує на наявність мотиву вчинення злочину (т.1 а.с.104-107, 119-134, т.2 а.с.60-62);

- витягами з кримінального провадження, рапортом, протоколом прийняття заяви, якими підтверджується повідомлення потерпілим часу, місця і обставин вчинення відносно нього злочину згідно обвинувачення (т.1 а.с.185-186, 190, 191, 213-216);

- висновком експерта № 2 від 06.02.2017 року, яким підтверджується виявлення у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти, контузії 3-го ступеню правого ока, крововиливу в сітківку правого ока, крововиливу в області лівої вушної раковини. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупим (-ими) твердим (-ими) предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, за часом утворення можуть відповідати терміну вказаному в поясненні і в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу (т.1 а.с.210-212);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 року за участю свідка ОСОБА_7 , а також відтвореним відеозаписом цієї слідчої дії, якими підтверджується обставини застосування обвинуваченим насильства до потерпілого, час та місце вчинення злочину, механізм заподіяння тілесних ушкоджень (т.1 а.с.218-219);

- висновком експерта № 98 від 26.12.2017 року, яким підтверджується можливість утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних свідком ОСОБА_7 під час слідчого експерименту (т.1 а.с.221);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_4 , а також відтвореним відеозаписом цієї слідчої дії, якими підтверджується обставини застосування обвинуваченим насильства до потерпілого, час та місце вчинення злочину, механізм заподіяння тілесних ушкоджень (т.1 а.с.222-223);

- висновком експерта № 99 від 26.12.2017 року, яким підтверджується можливість утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, вказаних потерпілим під час слідчого експерименту (т.1 а.с.225);

- висновком судово-психіатрічного експерта № 55 від 23.01.2019 року, згідно якого за результатами поведеної у справі комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи встановлено те, що ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій не страждав на психічні захворювання, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у сфері особистості йому притаманні емоційна лабільність та нестійкість в суб`єктивно-складних ситуаціях, демонстративні форми поведінки, деяка проблемність міжособистісного спілкування, настирливість при досягненні своєї мети, зниження вольового контролю та переважання емоційної логіки в мотивації поведінки, які знайшли своє відображення в досліджуваній ситуації, але впливу на його свідомість та діяльність вони не здійснили (т.2 а.с.11-13);

- довідкою № 48/5 від 01.10.2019 року, якою підтверджується факт звернення обвинуваченого ОСОБА_6 за медичною допомогою 08.08.2016 року о 00 год. 05 хв. з приводу травми правої руки, що свідчить про можливість її отримання у час та при обставинах згідно обвинувального акту, тобто при нанесенні ударів потерпілому при вчиненні інкримінованого злочину.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз свідчень обвинуваченого, свідка та потерпілого в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині повного заперечення фактів і обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому неправдивими і непослідовними, оскільки вони не узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів. Так, обвинувачений повністю заперечив перебування у місці та у час скоєння злочину згідно обвинувачення, однак наявними у матеріалах справи доказами це не підтверджується, стороною захисту ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було представлено для дослідження будь-яких доказів на підтвердження такої захисної позиції. При цьому сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів підтверджується перебування обвинуваченого 07.08.2016 року на території домоволодіння ОСОБА_7 , зокрема про це свідчать покази потерпілого та свідка, зазначені у письмових доказах відомості. Самим обвинуваченим фактично не заперечується факт перебування цього дня у тому ж населеному пункті поблизу цього домоволодіння, факт зустрічі обвинуваченого із свідком ОСОБА_7 , однак доводи захисної позиції зводяться до того, що така зустріч відбулася на дорозі біля входу на території домоволодіння, що не узгоджується із жодним доказом і є непереконливим. Також стороною захисту не оспорюється факт зустрічі потерпілого та свідка саме у цьому місці цього ж дня, словесної суперечки між обвинуваченим і свідком після її розмови із потерпілим з приводу особистих відносин між ними трьома цього ж дня, що узгоджується із визначеним обвинуваченням мотивом вчинення злочину. Також стороною захисту визнається факт звернення обвинуваченого за медичною допомогою безпосередньо після зазначеного у обвинуваченні часу скоєння злочину з приводу травми правої руки (перелом кістки правої кисті), що узгоджується із доводами обвинувачення про можливість отримання такої травми саме при нанесенні ударів потерпілому способом, який зазначений у обвинуваченні. Повідомлені суду стороною захисту доводи і аргументи щодо іншого опису причин отримання обвинуваченим відповідної травми, щодо іншого опису подій 07.08.2016 року є непереконливими і недостатньо аргументованими. Так, суду не повідомлено відомостей, які б свідчили про отримання потерпілим виявлених у нього тілесних ушкоджень у іншому місці, у інший час або за інших обставин, аніж зазначених у обвинувальному акті, тобто без застосування фізичного насильства саме обвинуваченим. Доводи про отримання обвинуваченим характерної для нанесення ударів травми руки за інших обставин, аніж зазначених у обвинувальному акті, залишились непереконливими. Посилання на виникнення конфліктів на грунті релігійних переконань залишились неконкретизованими, необгрунтованими, тому з огляду на опис характеру стосунків між обвинуваченим та свідком суд вважає їх надуманими і безпідставними. Посилання обвинуваченого на перебування цього дня у іншому місці не свідчать про неможливість його перебування у час скоєння злочину безпосередньо на місці його скоєння, оскільки обвинувачений не оспорив факт перебування цього дня неподалік від домоволодіння ОСОБА_7 , а також факт тривалого перебування належного йому телефона саме у цьому ж населеному пункті, тобто поруч із місцем події, що узгоджується із доводами потерпілого та свідка. Потерпілий та свідок попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання на відміну від обвинуваченого. При цьому показання свідка та потерпілого є взаємоузгодженими та послідовними протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду. На противагу цьому показання обвинуваченого мають суттєві протиріччя та взаємно не узгоджуються на різних стадіях процесу, а також не узгоджуються із будь-якими дослідженими судом доказами.

При наданні оцінки показанням потерпілого, свідка суд вважає їх послідовними, взаємоузгодженими і правдивими, тому покладає їх в основу вироку.

При наданні оцінки правдивості показань обвинуваченого суд враховує їх протирічливість, непослідовність, відсутність аргументованого спростування показань свідка та потерпілого, висновкам судово-медичних експертиз, а також приймає до уваги висновок судової психолого-психіатрічної експертизи в частині психологічних аспектів особистості обвинуваченого і зафіксовану на відтвореному у судовому засіданні відеозаписі вручення обвинуваченому процесуальних документів поведінку, які вказують на його схильність до неправдивих тверджень.

Неправдиві показання обвинуваченого суд вважає способом захисту, який направлений на уникнення від відповідальності за скоєний злочин.

Доводи захисту про, начебто, порушення потерпілим режиму стаціонарного лікування, на думку суду, не мають правового значення для кваліфікації діяння, оскільки тяжкість тілесних ушкоджень визначена висновком судово-медичної експертизи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оцінивши сукупність зібраних доказів суд вважає, що з огляду на принцип диспозитивності та змагальності стороною обвинувачення достатньо переконливо доведено достовірність викладених у обвинувальному акті тверджень про винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, а стороною захисту належними і допустимими доказами не доведено відповідну захисну позицію.

Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

За таких обставин, суд вважає повністю доведеними викладені у обвинуваченні відомості про обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а також винуватість у їх умисному заподіянні саме обвинуваченого.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання, немає.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, є приватним підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно, враховуючи думку потерпілого, який просив призначити якнайсуворіше покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає можливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення можливе без відбування покарання.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

З приводу висловленого у судових дебатах обвинуваченим прохання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

В матеріалах справи наявні свідоцтва про народження двох неповнолітніх дітей обвинуваченого, однак доказів на підтвердження наявності іншої обов`язкової умови для застосування амністії, а саме того, що обвинувачений не позбавлений батьківських прав щодо дітей, суду не надавалось. Інших підстав для звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку з застосуванням акту амністії суду не повідомлено. Письмової згоди на застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений суду не представив.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає недоведеними обставини, які б слугували підставою для застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році». При цьому суд зауважує про можливість вирішення такого питання у подальшому, зокрема в порядку виконання вироку, тому вважає право обвинуваченого на звільнення від покарання внаслідок амністії не порушеним.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час слід залишити без змін, оскільки ризики, які приймались до уваги судом при його обранні, не зменшились і не відпали, однак і не збільшились, тому достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на більш тяжкий відповідно до позиції прокурора, а також для зміни запобіжного заходу на менш тяжкий відповідно до позиції сторони захисту, суд не вбачає.

При наданні правової оцінки цивільному позову, за вимогами якого з ОСОБА_6 пропонується стягнути на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35 246 гривень 06 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, суд приймає до уваги наступне.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Цивільний відповідач будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції про невизнання позову повністю суду не подавав, аргументів та доводів на спростування викладених у позовній заяві тверджень і обставин не представив, викладені у цивільному позові розрахунки не спростував. Його позиція обмежувалась невизнанням своєї участі у інкримінованому йому діянні, що визнано судом непереконливим і спростовано сукупністю досліджених судом доказів.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат на лікування, які підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в цій частині позову, оскільки вони підтверджені чеками, квитанціями, накладними, розрахунками, листками непрацездатності, випискою із медичної картки, медичною документацією та іншими письмовими доказами, з яких вбачається, що на оплату медичних послуг було понесено витрати в загальному розмірі 7 998 гривень 40 копійок, на придбання ліків на суму 27 247 гривень 66 копійок, тобто на загальну суму 35 246 гривень 06 копійок, тому саме на таку суму слід задовольнити відповідні позовні вимоги.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно його самого, ушкодженням здоров`я, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 20 тис. грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений цивільним позовом потерпілого, а також такого матеріального стану обвинуваченого, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги цивільного позивача у заявлених ним розмірах грошового стягнення. Відтак, заначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених вимог.

Речові докази три диски із відеозаписами слідчих та процесуальних дій слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

-дотримуватись встановлених судом вимог щодо обмеження спілкування із потерпілим ОСОБА_4 поза межами приміщень органів поліції, прокуратури та суду.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покласти на Оболонський районний у місті Києві відділ філії державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити домашній арешт в період часу з 21 години до 06 години наступної доби, продовживши термін дії відповідних обов`язків до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35 246 гривень 06 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, а всього 55 246 гривень 06 копійок.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Речові докази диски із відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1