Справа № 761/7941/18
Провадження № 1-кп/761/826/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

провівши судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001747 від 31 травня 2017 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норільська Красноярського краю, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.1 ст.14, ч.2 ст.28, ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 110-2, ч.1 ст.14, ч.1 ст.410 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.1 ст.14, ч.2 ст.28, ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 110-2, ч.1 ст.14, ч.1 ст.410 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні оголосив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , яке обумовлюється забезпеченням виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, а саме, що обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду як і інші фігуранти даного кримінального провадження; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, які йому інкриміновані, та може вчинити інші протиправні дії. При цьому заявлені ризики не зменшились.

Так, ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні з метою захоплення державної влади в Україні тяжких злочинів і злочинів середньої тяжкості, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, вчинених у змові з іншими особами, матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження.

Прокурором у клопотанні зазначено, що обґрунтованість пред?явленого ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: показаннями свідків, даними протоколів слідчих експериментів зі свідками, висновками судових експертиз, матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, речовими доказами, документами, а також іншими належними та допустимими доказами.

Наявність ризиків, передбачених п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує наступним.

Так, ОСОБА_2 зареєстрований у Житомирській області, проте за місцем реєстрації не мешкає, фактично проживає у Київській області, де нерухомим майном не володіє, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що надає йому можливість безперешкодно пересуватися по території України та виїжджати за кордон.

При цьому, ОСОБА_2 у 2016-2017 роках більше тридцяти разів перетинав Державний кордон України та виїжджав до Республіки Молдова, де можуть перебувати інші учасники інкримінованих останньому злочинів, 10.07.2017, перед проведенням обшуку за місцем його проживання, покинув житло та виїхав з грошовими коштами до м. Одеси.

Окрім цього, захистом було заявлено клопотання про допит ОСОБА_7 з території держави Румунія, де останньому, за словами захисників ОСОБА_2 , надано політичний притулок. При цьому ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів за попередньою змовою саме з ОСОБА_7 , досудове розслідування відносно якого здійснюється у кримінальному провадженні №0000029. ОСОБА_7 являється близьким другом обвинуваченого, на чому неодноразового наголошував сам ОСОБА_2 у судових засіданнях. Водночас, вік ОСОБА_2 , стан його здоров`я, соціальні зв`язки, дозволяють йому ефективно переховуватися від суду, у тому числі за кордоном.

Наведене на переконання прокурора свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що ОСОБА_2 перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідності, зможе переховуватись від суду, зокрема за кордоном, а саме у Румунії, де переховується його близький друг ОСОБА_7 , що унеможливить проведення з ним судового розгляду.

При цьому сторона обвинувачення вважає, що поза межами варти ОСОБА_2 зможе вільно спілкуватись з особам щодо яких досудове розслідування ще не завершено та здійснюється збирання доказів, і координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинених ними у групі кримінальних правопорушень, а також знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для викриття та досудового розслідування їх злочинної діяльності.

Крім того, на теперішній час, у ході судового розгляду не допитано усіх свідків, при цьому, встановлено, що 13.11.2017 на досудовому розслідуванні під час розгляду у суді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 виражався на адресу свідка ОСОБА_8 та прямо погрожував заподіянням йому смерті.

На цей час у судовому засіданні не допитані усі, заявлені стороною обвинувачення, свідки.

Таким чином, у сторони обвинувачення наявні достатні підстави вважати, що не перебуваючи під вартою ОСОБА_2 зможе незаконно впливати на свідка, у тому числі шляхом використання своїх зв`язків з іншими співучасниками злочинів, здійснювати тиск на свідка і схилити останнього до відмови від дачі правдивих показань у кримінальному провадженні.

Більше того, сторона захисту повторно клопоче про виклик уже допитаних свідків, які були заявлені стороною обвинувачення, що також дає достатні підстави вважати, що не перебуваючи під вартою ОСОБА_2 , знаючи їх фактичні місця проживання та перебування, оскільки ці дані свідками оголошувались у судових засіданнях, зможе незаконно впливати на цих свідків, у тому числі шляхом використання своїх зв`язків та інших співучасників злочину, здійснювати тиск на них і схилити їх до надання таких показань, які будуть вигідні саме обвинуваченому.

Також, наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 , розуміючи, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення неправомірних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, у скоєнні яких він обвинувачується, та може вчинити інші протиправні дії, які необхідні йому для досягнення вказаної вище злочинної мети, зокрема також пов`язані з заподіянням шкоди життю та здоров`ю людини, у тому числі свідкам у кримінальному провадженні.

При цьому, заявлені ризики не тільки не зменшилися з часу застосування слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовження судом строку дії цього запобіжного заходу, а навпаки збільшилися.

Так, при допиті 24.01.2019 свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні, останній повідомив, що починаючи із 17.01.2019 за ним ведеться візуальне спостереження невідомою йому особою. Указане пов`язує із наданням у судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні 14.01.2019 викривальних показань щодо ОСОБА_2 та інших учасників злочину.

Також, як раніше повідомлялось 5 управлінням Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, ОСОБА_2 поміж певного кола осіб, які разом із ним знаходяться у Київському слідчому ізоляторі, висловлює погрози в бік правоохоронних органів, стверджує про необхідність, коли вийде на волю, розправи над особами, які незаконно, на думку останнього, притягнули його до кримінальної відповідальності, а також розправи над основними свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Більш того, ОСОБА_2 хизується широким колом знайомств із кримінальними авторитетами, з якими познайомився при відбуванні покарання у минулому, які готові допомогти останньому у вчиненні насильницьких дій над особами, установчі дані яких надасть ОСОБА_2 .

Понад це, відповідно до повідомлення 5 управління Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 15.04.2019 ОСОБА_2 поміж певного кола осіб, які також утримуються у Київському слідчому ізоляторі, відкрито висловлює погрози в бік співробітників СБ України та Генеральної прокуратури України, стверджує про переслідування таких осіб, коли вийде на волю, які незаконно, на думку останнього, притягнули його до кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_2 хизується своїм давнім дружним знайомством із ОСОБА_7 , який являється підозрюваним у одному з кримінальних проваджень, яке на цей час зупинено у зв`язку із розшуком останнього, зазначає про значні фінансові можливості ОСОБА_7 та здійснення ним на цей час фінансової підтримки ОСОБА_2 на території України.

При цьому, ОСОБА_2 раніше притягувався судом до кримінальної відповідальності за насильницькі злочини, вчинені за попередньою змовою групою осіб і з корисливих мотивів, за які відбув покарання у виді позбавлення волі, що у свою чергу характеризує його як особу, схильну до вчинення злочинів.

Крім того, під час судових розглядів ОСОБА_2 неодноразово висловлювався на адресу свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також і сторони обвинувачення нецензурною лексикою, на зауваження головуючого судді з приводу своєї поведінки належним чином не реагував, продовжував порушувати порядок у залі судового засідання, у зв`язку з чим головуючим суддею неодноразово оголошувались технічні перерви в судовому засіданні, що на думку сторони обвинувачення свідчить про неповагу до суду та правосуддя в цілому, неналежне виконання ним обов`язків обвинуваченого та вказує на те, що у разі застосування судом до нього інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, останній буде навмисно ігнорувати та не буде виконувати відповідні процесуальні обов`язки, покладені на нього цим запобіжним заходом.

Також, слід навести висловлювання обвинуваченого 12.06.2019 у судовому засіданні до прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про те, що останнім місце на кладовищі.

Разом з цим, зухвалість вищевказаних інкримінованих ОСОБА_2 кримінальних правопорушень дає підстави вважати, що останній, розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним у групі тяжкі злочини, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Враховуючи наведені обставини, характеристику обвинуваченого, його поведінку під час досудового розслідування, судового розгляду та у місці тимчасового ув`язнення, характер та значну суспільну небезпеку злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_2 , є достатні підстави вважати, що останній перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом використання зв`язків з іншими невстановленими на даний час особами, матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження, може переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення, зокрема пов`язане з заподіянням шкоди життю та здоров`ю людини, у тому числі свідкам у кримінальному провадженні.

Вищевикладене свідчить про наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_2 інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, які не в змозі забезпечити належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

У той же час, за результатами дослідження під час судового розгляду висновку судово-медичної експертизи та медичної документації обвинуваченого не встановлено у ОСОБА_2 наявність захворювань, які б не дозволяли за станом його здоров`я утримувати останнього під вартою.

Більше того, відповідно до раніше наданих повідомлень ДУ «Київський слідчий ізолятор», а також від 06.06.2019 № 15/12734 стан здоров`я обвинуваченого стабільний та останній може утримуватися в умовах слідчого ізолятора та приймати участь у проведенні процесуальних дій.

Окрім цього, на виконання ухвали суду від 12.06.2019 ОСОБА_2 було забезпечено належний медичний огляд, про що є відповідні повідомлення, а також 18.07.2019 ОСОБА_2 був направлений до ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України».

За результатами рішення ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» ОСОБА_2 позбавлено «першої групи інвалідності» та присвоєно другу групу інвалідності по загальному захворюванню та розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 127.

З даного приводу на цей час до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001611 щодо невстановлених службових осіб Комунальної установи «Центральна міська лікарня № 1 м. Житомир», якими умисно, у невстановлений час, складено та видано на ім`я ОСОБА_2 завідомо неправдивий офіційний документ виписний епікриз до історії хвороби № 5257 від 1998 року. Інформація, яка міститься у наведеному документі не відповідає дійсності та спростовується медичними документами історією хвороби № 5257 від 1998 року, яка в свою чергу заведена на громадянина ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_2 умисно використав завідомо неправдивий офіційний документ виписний епікриз до історії хвороби № 5257 від 1998 року, надавши його до Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради, що у свою чергу стало одним із вирішальних чинників у призначенні ОСОБА_2 інвалідності 1 групи пожиттєво. Кваліфікація злочину ч. 1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування у наведеному кримінальному провадженні триває.

Прикриваючись «першою групою інвалідності», ігноруючи моральні норми, як сам обвинувачений так і його захисники в кожному судовому засіданні акцентують на цьому увагу, та подають суду різні відомості, які переписані із виписного епікриза до історії хвороби № 5257 від 1998 року, а насправді такі захворювання у обвинуваченого відсутні, що підтверджується рішенням ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України», яким ОСОБА_2 позбавлено «першої групи інвалідності» та присвоєно другу групу інвалідності по загальному захворюванню строком до 01.08.2020.

Також 29.08.2019 за вих.№19-08 (06)-555 ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» повідомлено Головну військову прокуратуру Генеральної прокуратури України про скасування 1 групи інвалідності ОСОБА_2 , як такої, яка безпідставно присвоєна.

Прокурор у клопотанні зазначає, що указане свідчить про неправомірну поведінку особи, яка здатна вчинити будь-які дії заради власної наживи, тобто на цей час встановлено новий додатковий ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_2 не дотримується норм права у суспільстві, ігнорує їх, що дає всі підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

Далі прокурор у своєму клопотанні вказує, що враховуючи особливу складність кримінального провадження, судовий розгляд у ньому з об`єктивних причин неможливо завершити у строк до 28.09.2019, тобто у межах дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому виникла необхідність продовжити останньому строк дій вказаного запобіжного заходу на 60 (шістдесят) днів.

Більше того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що ОСОБА_2 та інші невстановлені особи, з використанням вогнепальної зброї та бойових припасів, мали на меті здійснити силове захоплення державної влади адміністративних будівель, що забезпечують діяльність центральних органів державної влади, зокрема Адміністрації Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, тобто вчинити насильницький злочин.

З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Беручи до уваги викладене, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та виконання завдань кримінального провадження, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких документів або інший речей, вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, прокурор просить продовжити ОСОБА_2 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи, що обґрунтування пред`явленої ОСОБА_2 підозри до цього часу не надано, а наявність ризиків його протиправної поведінки не доведена доказами.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що склалась стійка система наруги над обвинуваченим, якого незаконно позбавили 1-ї групи інвалідності та не забезпечують належну медичну допомогу. Крім того, зазначає, що у клопотанні прокурора відсутнє мотивування неможливості застосування до ОСОБА_2 більш м?якого заходу впливу.

Враховуючи наявність у ОСОБА_2 міцних соціальних зв?язків, домовленості на проживання у квартирі матері жінки, з якою він проживав однією сім?єю, що свідчить про наявність місця проживання, його добру репутацію, відсутність судимостей та позитивну характеристику, захисник ОСОБА_6 вважає можливим застосувати до ОСОБА_2 запобіжний захід, який не пов?язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_2 заперечував щодо заявленого прокурором клопотання та вважає, що клопотання прокурора є надуманим, а кримінальне провадження ініційоване свідком ОСОБА_12 та його учнем ОСОБА_13 . Крім того, зазначив про те, що його незаконно перемістили до Білоцерківської ВК №35, де тримають у незадовільних умовах у приміщенні колишнього карцеру, не виконують програму реабілітації інваліда. Заявив, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності у нього немає ні житла, ні сім?ї, ні грошей. Просив визначити для нього помірний розмір застави у 70-80 тисяч гривень, або не більше 500 000 гривень, які він зможе відшукати за певний час.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, 30 липня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 до 28 вересня 2019 року.

Суд, проаналізувавши доводи, наведені у клопотанні прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_2 , з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин тих кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, а саме вчинення тяжких злочинів проти основ національної безпеки та готування до вчинення військового злочину, матеріалів кримінального провадження, які є у розпорядженні суду, показань свідків, допитаних у судовому засіданні, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, та які підтримані прокурором, а саме: що обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, та може вчинити інші протиправні дії.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням зокрема специфіки цього кримінального провадження, яке пов?язано із посяганням на основи національної безпеки України, що з урахуванням проведення на території України Операції об?єднаних сил, та конкретних обставин кримінального провадження, на переконання суду свідчить про високу ймовірність вчинення обвинуваченим перелічених вище дій.

При цьому судом враховуються конкретні обставини обвинувачення, зі змісту якого вбачається зокрема, що ОСОБА_2 , Особа 1 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вступили у злочинну змову про вчинення дій з метою захоплення державної влади, а також за попередньою змовою групою осіб здійснили готування до вчинення дій з метою захоплення державної влади шляхом організації широкомасштабних акцій протестів у м. Києві, під час яких планувалось захоплення будівель органів центральної влади із залученням особового складу військових частин.

Так, за змістом обвинувачення ОСОБА_2 та Особа 1, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, домовившись про вчинення дій, спрямованих на захоплення державної влади, склали поетапний спільний план дій, згідно якого учасники змови повинні були в тому числі сформувати боєздатну групу у кількості приблизно 200 чоловік з числа колишніх учасників антитерористичної операції, які з використанням вогнепальної зброї та бойових припасів, повинні були здійснити силове захоплення державної влади. Також згідно розробленого плану злочинних дій, які інкримінуються обвинуваченому, на ОСОБА_2 покладалось шляхом обіцянки та надання матеріальної винагороди з коштів, отриманих від Особи 1 та інших невстановлених осіб, залучити до протиправної діяльності осіб з командного складу військових частин та окремих з?єднань Збройних Сил України з метою участі підлеглих їм військовослужбовців в акціях протесту та масових заворушеннях, у збройному протистоянні зі співробітниками правоохоронних органів. В подальшому на виконання вказаного спільного плану злочинної діяльності, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_2 розпочав готування до вчинення дій з метою захоплення державної влади, здійснив фінансування дій, вчинених з метою захоплення державної влади, за попередньою змовою групою осіб, а також готування до викрадення військовослужбовцем бойових припасів двох артилерійських снарядів до самохідної гаубиці 2С1 «Гвоздика» та двох артилерійських снарядів до самохідної гаубиці 2С7 «Піон».

Окрім того, суд вважає ймовірним зазначений прокурором ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на доводи клопотання, а також враховуючи, що не всі свідки допитані судом. При цьому суд приймає до уваги доводи сторони обвинувачення про висловлення ОСОБА_2 погроз свідкам у кримінальному провадженні під час здійснення досудового розслідування, образливе ставлення та неповага до вже допитаних свідків в судових засіданнях.

Так, згідно даних звукозапису судового засідання із розгляду клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_2 запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні у вигляді тримання під вартою від 13.11.2017 у справі №1-кс/761/25906/2017, на 37-44 хвилинах зафіксовані нецензурні та образливі висловлювання ОСОБА_2 на адресу свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та погрози заподіяння смерті свідку ОСОБА_8 , зокрема такого змісту: «А он, оказывается, на меня показания давал. Выйду, убью собаку, просто зарежу как, (нецензурне слово), как скота, (нецензурна лексика в адресу свідка ОСОБА_8 ), неблагодарная сволочь».

Понад це, 24.01.2019 в судовому засіданні свідком ОСОБА_8 подано письмову заяву, про те, що починаючи із 17.01.2019 за ним ведеться візуальне спостереження невідомими особами, що він сприймає як загрозу для свого життя та здоров?я і пов?язує із наданням ним у судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні 14.01.2019 викривальних показань щодо ОСОБА_2 .

Отже, на думку суду, існування ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого ОСОБА_2 є доведеним із достатньою імовірністю.

Окрім того, поза увагою суду не залишаються і висловлювання ОСОБА_2 в судовому засіданні при розгляді цього провадження про вчинені ним дії під час добровільної участі у військовому формуванні «Айдар» у 2014 році, а саме про вчинення вбивств ворогів України та грабежів осіб, які переходили лінію розмежування. Не дивлячись на те, що такі твердження обвинуваченого не підтверджуються документально, разом з тим певним чином характеризують обвинуваченого і на переконання суду, свідчать про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_2 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

При цьому, заслуговують на увагу наведені прокурором дані щодо того, що 29.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч.1 ст.366 КК України щодо того, що невстановленими службовими особами Комунальної установи «Центральна міська лікарня № 1 м. Житомир» умисно, у невстановлений час, складено та видано на ім`я ОСОБА_2 завідомо неправдивий офіційний документ - виписний епікриз до історії хвороби № 5257 від 1998 року. Інформація, яка міститься у наведеному документі не відповідає дійсності та спростовується медичними документами - історією хвороби № 5257 від 1998 року, яка в свою чергу заведена на громадянина ОСОБА_11 . У подальшому, ОСОБА_2 умисно використав завідомо неправдивий офіційний документ - виписний епікриз до історії хвороби № 5257 від 1998 року, надавши його до Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради, що у свою чергу стало одним із вирішальних у призначенні у 2003 році ОСОБА_2 інвалідності 1 групи пожиттєво. Такі обставини також можуть свідчити про високу ймовірність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд ураховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_2 у судовому засіданні, висловлення образ та погроз до учасників судового провадження, а саме прокурорів у кримінальному провадженні та свідків зі сторони обвинувачення, неодноразове порушення обвинуваченим порядку в судовому засіданні. Зокрема, суд вважає можливим навести приклад висловлювання обвинуваченого ОСОБА_2 в судовому засіданні 12 червня 2019 року до прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про те, що прокурорам місце на кладовищі. І хоча окремо така поведінка обвинуваченого не може бути розцінена як підстава для продовження строку тримання під вартою, проте у сукупності із викладеними вище доводами, призводить суд до висновку про високу ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення в разі застосування до нього іншого більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховуються і інші дані про особу ОСОБА_2 , в тому числі відомості щодо його сім`ї, місця проживання, стану здоров?я.

У цьому контексті судом враховується надана раніше інформація ДУ «Київський слідчий ізолятор» про стабільний стан здоров`я ОСОБА_2 , який не перешкоджає утриманню останнього в умовах слідчого ізолятора.

Суд зауважує, що підтримує зв?язок з питань надання медичної допомоги із захисниками обвинуваченого ОСОБА_2 та вживає усіх розумних заходів для можливості надання доступу останнього до кваліфікованої медичної допомоги у закладі охорони здоров?я за вибором обвинуваченого.

Зазначені стороною захисту дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , на переконання суду, не зменшують суттєво тих істотних ризиків, існування яких було встановлено судом, та не є підставою для зміни чи скасування останньому вказаного запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а запобіжний захід відносно ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою необхідно вважати продовженим до 17 листопада 2019 року включно, підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 на інший суд на даний час не вбачає.

Крім того, частина 4 ст.183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Вказані вище обставини обвинувачення, які пов?язані із погрозою застосування насильства до широкого кола осіб, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, зокрема щодо високого ступеню ризиків ухилення обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, висловлених ним погроз свідкам у кримінальному провадженні, особи обвинуваченого, дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому наведені захисником ОСОБА_6 доводи щодо відсутності ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, а також низки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі стан здоров?я, його міцні соціальні зв`язки, репутація, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також обґрунтовано прокурором в судовому засіданні, наявні ризики того, що ОСОБА_2 перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, які йому інкриміновані, та може вчинити інші протиправні дії.

Наведені обставини у сукупності дають підстави вважати, що станом на день розгляду даного клопотання такі ризики не зменшились та продовжують існувати.

Посилання сторони захисту на свавільне на думку захисників переміщення обвинуваченого ОСОБА_2 з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Білоцерківської виправної колонії №35 (дільниця слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35»), є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України «Про попереднє ув?язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Відповідно до ст.4 цього Закону установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Порядок і умови тримання у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою регулюється зокрема Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2013 № 460/5 (далі Правила).

Відповідно до п.4.2 Розділу ІІ Правил переведення ув`язнених з одного СІЗО до іншого, що розташований у межах однієї області чи Автономної Республіки Крим, здійснюється за письмовим розпорядженням начальника територіального органу управління ДПтС України з обов`язковим письмовим повідомленням про це особи чи органу, які здійснюють кримінальне провадження, та відповідного прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування.

Згідно повідомлення в.о. начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_14 від 14.06.2019 №13855 13.06.209 на підставі наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України №2.3-1141-ел, а також з метою стабілізації оперативної обстановки в установі ОСОБА_2 було етаповано до дільниці слідчого ізолятору при ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» Київської області.

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.08.2019 №2.3-5849/Пв розглянуто лист обвинуваченого ОСОБА_2 від 25.07.2019 в частині щодо можливого безпідставного переведення останнього до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)». Зазначено про наявність правових підстав для переведення останнього та констатовано, що станом на 21 липня 2019 року ув?язнений ОСОБА_2 тримається під вартою в дільниці слідчого ізолятору при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)», що не суперечить статі 4 Закону України «Про попереднє ув?язнення».

З наведеного вбачається, що переведення ОСОБА_2 відбулось у спосіб, передбачений законом, підстав стверджувати, що таке переміщення спрямоване на порушення прав ув?язненого, а отже безумовно має наслідком звільнення його з-під варти, - немає.

Крім того, судом враховується, що 25 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, яким передбачено, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що при вирішенні питання про наявність підстав для тримання під вартою ОСОБА_2 вказане положення ч. 5 ст. 176 КПК України не було вирішальним, на таку норму суд у судовому рішенні не посилався, а при обґрунтуванні рішення про продовження тримання під вартою судом враховувались наявні ризики того, що ОСОБА_2 перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, які йому інкриміновані, та може вчинити інші протиправні дії, та неможливість запобігти таким ризикам при застосуванні іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою.

Отже посилання сторони захисту на рішення Конституційного суду України від 25.06.2019, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, не може стати єдиною та безумовною підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов?язаний із триманням під вартою.

Також суд, виходячи із наведених вище мотивів, відповідно до положення ч.4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

При цьому суд зважує також на показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які повідомили, що ОСОБА_2 та інші невстановлені особи, з використанням вогнепальної зброї та бойових припасів, мали на меті здійснити силове захоплення державної влади адміністративних будівель, що забезпечують діяльність центральних органів державної влади, зокрема Адміністрації Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, тобто вчинити злочин із застосуванням насильства.

Інших вагомих доводів, які б могли стати підставою для зміни запобіжного у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_2 на такий, що не пов?язаний з триманням під вартою, в судовому засіданні стороною захисту не наведено, а судом не встановлено, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд оцінюючи доводи сторони захисту щодо ненадання належної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_2 у Київському слідчому ізоляторі та Білоцерківський ВК №35 зазначає наступне.

Так, відповідно до медичної документації, наданої суду, не можна стверджувати про позбавлення обвинуваченого ОСОБА_2 належної медичної допомоги. Зокрема, судом враховується, що 11.07.2019 ОСОБА_2 було доставлено до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, де останній відмовився від комісійного огляду лікарями-фахівцями зазначеного медичного закладу. 15.07.2019 ОСОБА_2 оглянутий лікарем-невропатологом та лікарем-хірургом, проведено загальний аналіз крові. 16.07.2019 ОСОБА_2 доставлено до КНП «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києва для надання консультативно-діагностичної допомоги, однак останній також відмовився від комісійного огляду. 18.07.2019 ОСОБА_2 був направлений до ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України». За результатами рішення ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» ОСОБА_2 позбавлено першої групи інвалідності та присвоєно другу групу інвалідності по загальному захворюванню та розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 127. 28.08.2019 ОСОБА_2 було запропоновано огляд лікаря-стоматолога Медичної частини №35 Філії ДУ «Центр охорони здоров?я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, для встановлення наявності хвороби, ступеню і тяжкості захворювання та, при необхідності вирішення подальшої тактики лікування, однак останній від консультації лікаря-спеціаліста відмовився у категоричній грубій формі.

Разом з тим, з огляду на заяви ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_6 щодо незабезпечення обвинуваченому належного рівня медичної допомоги та невиконання програми реабілітації інваліда № 127, суд зауважує наступне.

Так, суд нагадує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пивоварник проти України», рівень охорони здоров`я ув`язненого має бути сумісним з людською гідністю. Європейський суд з прав людини наголосив, що охорона здоров`я ув`язнених повинна здійснюватися належним чином, а відсутність належної медичної допомоги може вважатися жорстоким або нелюдським поводженням в значенні статті 3 Конвенції. ЄСПЛ підкреслив, що для того, щоб надана медична допомога могла вважатися належною, потрібно встановити сукупність наступних факторів: 1) факт огляду лікарем і призначення лікування; 2) докладне документування стану здоров`я ув`язненого; 3) оперативність та точність постановки діагнозу і лікування; 4) наявність регулярного і систематичного нагляду за станом здоров`я, розроблення плану лікування; 5) створення умов, необхідних для надання призначеного лікування; 6) медична допомога має відповідати тому рівню, на якому надається населенню в цілому.

З огляду на викладене, суд повторює, що начальник філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» або іншої установи попереднього ув?язнення за місцем утримання ОСОБА_2 , повинен негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу на рівні, який має бути сумісним з людською гідністю, зокрема в частині забезпечення регулярного медичного нагляду за станом здоров`я ОСОБА_2 і розроблення плану заходів з метою лікування його захворювання, проведення медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування (в тому числі проведення оперативного втручання за умови таких рекомендацій) відповідно до встановленого діагнозу, виконання індивідуальної програми реабілітації інваліда №127 від 15.07.2019, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування останнього до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи необхідно повідомляти ОСОБА_2 та суд кожного місяця.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 350, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 17 листопада 2019 року включно.

Зобов?язати Начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», іншої установи попереднього ув?язнення за місцем утримання ОСОБА_2 , негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу на рівні, який має бути сумісним з людською гідністю, зокрема в частині забезпечення регулярного медичного нагляду за станом здоров`я ОСОБА_2 і розроблення плану заходів з метою лікування його захворювання, проведення медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування (в тому числі проведення оперативного втручання за умови таких рекомендацій) відповідно до встановленого діагнозу, виконання індивідуальної програми реабілітації інваліда №127 від 15.07.2019, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування останнього до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи повідомляти ОСОБА_2 та суд кожного місяця.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)».

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали оголосити 23 вересня 2019 року о 08 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1