Дата документу 04.09.2019 Справа № 333/2165/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/577/19
Єдиний унікальний № 333/2165/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.3, 345 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003083 відносно

ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.3, 345 ч.1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, вважає ухвалу суду незаконною. В обґрунтування вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому чітко зазначено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, конкретно сформульовано обвинувачення та зазначено правову кваліфікацію вчиненого правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Так, за результатом проведеного досудового розслідування та отриманих фактичних даних, у кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, в якому викладені фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які були встановлені на досудовому слідстві. Зокрема, в обвинувальному акті викладені ті обставини, які були встановлені в ході досудового розслідування, які прокурор вважає доведеними. Крім того, в ході розслідування кримінального провадження в якості потерпілого жодну особу визнано не було. За таких умов, викладені в обвинувальному акті відомості повністю відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України. Просить ухвалу скасувати. Призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі змістом судового рішення, 02 травня 2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 та ч.1 ст.345 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання обвинуваченим копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.3, 345 ч.1 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Як вказано в постанові суду, аналіз обвинувального акту відносно ОСОБА_6 свідчить про те, що він не містить належного викладу фактичних обставин та належного формулювання обвинувачення, а навпаки містить суперечності та не зрозумілі (нечіткі, неконкретизовані) формулювання.
Щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.296 та ч.1 ст. 345 КК України.
Як хуліганство дії особи кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості та характеристики потерпілих, ступеня порушення їхніх прав і законних інтересів тощо. Особливою зухвалістю розцінюється зокрема і тимчасове припинення нормальної діяльності підприємства, установи і організації (абз. 1 п. 5 ППВСУ від 22 грудня 2006 р. № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство»). В обвинувальному акті зазначено «що через хуліганські дії ОСОБА_6 була тимчасово порушена нормальна робота Комунарського районного суду м. Запоріжжя», утім не конкретизовано в чому саме полягало тимчасове припинення нормальної діяльності суду.
Також в обвинувальному акті при обґрунтуванні правової кваліфікації дій ОСОБА_6 зазначено, що останній «висловлюючи погрози заподіяння тілесних ушкоджень та вбивством прокурору відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 кинув вказану пляшку у бік останньої, у зв`язку із чим пляшка потрапила у стіну та розбилась». Надалі ті ж самі фактичні обставини «погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків» покладаються в обґрунтування правової кваліфікації дій ОСОБА_6 як злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України. Тож фактично одні й ті ж самі дії кваліфікуються за двома статтями КК, а саме ч.3 ст. 296 КК та ч.1 ст.345 КК, що є порушенням принципу недопустимості подвійної кваліфікації дій.
Об`єктом злочину, передбаченого ст. 345 КК України, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет та психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я. Потерпілим від цього злочину є працівник правоохоронного органу, його близькі родичі.
Обвинувальний акт складено з істотним порушенням вимог ст.291 КПК України. Зокрема в обвинувальному акті відсутні анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п.3 ч.2 ст.291 КПК) та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.7 ч. 2 ст. 291 КПК) .
За таких обставин суд позбавлений можливості визначитись щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч. 3, ст. 345 ч.1 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінальних правопорушень, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Доводи суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті не конкретизовано в чому саме полягало тимчасове припинення нормальної діяльності суду, є необґрунтованими, оскільки із змісту обвинувального акту зокрема вбачається, що ОСОБА_6 , проходячи повз дверей судді, наніс по ним один удар ногою, від чого було пошкоджено механізм дверей і вони впали на підлогу, тим самим було зірвано нормальну роботу судді на період ремонту дверей.

Не заслуговують уваги доводи суду і про те, що в обвинувальному акті відсутні анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п.3 ч.2 ст.291 КПК) та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.7 ч. 2 ст. 291 КПК), з огляду на наступне.

Дійсно, аналіз злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, свідчить про те, що психічне здоров`я працівників правоохоронних органів є додатковим обов`язковим об`єктом цього злочину. Враховуючи вищевказане та фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_8 дійсно була завдана моральна шкода.
Між тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 7 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування першим заступником прокурора Запорізької області були внесені до ЄРДР про вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України. ОСОБА_8 була допитана як свідок (а.с. 7), а це свідчить про те, що остання заявупро вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого не подавала, письмової згоди під час досудового розслідування про визнання її потерпілою також не давала.

Таким чином, на даний час ОСОБА_8 не є потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевказане, а також формальний склад злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутній і розмір матеріальної шкоди, завданий цими злочинами.

Не може колегія суддів погодитися з висновками суду першої інстанції і про те, що одні й ті ж самі дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуються за двома статтями КК, а саме ч.3 ст. 296 КК та ч.1 ст.345 КК, що є порушенням принципу недопустимості подвійної кваліфікації дій, з огляду на наступне.

Із роз`яснень п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року « Про судову практику у справах про хуліганство » вбачається, якщо при вирішенні питання про кваліфікацію дій винних осіб, які під час грубого порушення громадського порядку з мотиву явної неповаги до суспільства вчинили й інші злочини, передбачені різними статтями Особливої частини КК, судам належить виходити з положень ст. 33 цього Кодексу. Так, поєднана з хуліганством погроза вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо судді, народного засідателя чи присяжного, а також щодо їх близьких родичів у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною зі здійсненням правосуддя, має кваліфікуватися за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 377 і відповідною частиною ст. 296 КК.

На думку доктора юридичних наук, професора ОСОБА_9 , одного із провідних спеціалістів в Україні в області кримінально - правової кваліфікації злочинів, ідеальна сукупність злочинів характеризується усіма загальними ознаками сукупності, які сформульовані в ст. 33 КК. Крім того, цей вид сукупності злочинів характеризується ще й однією специфічною ознакою два або більше злочинів вчиняються в один і той же час, в одному і тому місці. Таке діяння одночасно є ознакою складів різних злочинів, внаслідок чого й утворюється сукупність злочинів. Звичайно, про ідеальну сукупність говорять тоді, коли заподіяні суспільно небезпечні наслідки, які повністю не описані в жодній із статей Особливої частини КК, має місце посягання на кілька різних об`єктів кримінально - правової охорони ( ОСОБА_9 . Основи кримінально-правової кваліфікації: Навч. посібник. К.: Юрінком Інтер, 2006. С. 341).

Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, позицію відомого науковця по цьому питанню, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи суду першої інстанції про відсутність ідеальної сукупності злочинів, у випадку вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 296 КК та ч.1 ст.345 КК України, оскільки в даному випадкумає місце посягання на кілька різних об`єктів кримінально - правової охорони.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ці обставини, не підпадають під випадки, коли ідеальна сукупність не може мати місце ( ОСОБА_9 . Основи кримінально-правової кваліфікації: Навч. посібник. К.: Юрінком Інтер, 2006. С. 342-344).

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження до того ж суду на новий розгляд в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.3, 345 ч.1 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, скасувати та призначити розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: