Справа № 471/370/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000124, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Єкімоуци, резінського району, Молдова, громадянина України, освіта середня, не прцюючої, не одруженої, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 05 квітня 2019 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення курей, яких вона помітила біля домоволодіння АДРЕСА_1 , реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і їх караність, керуючись корисливими мотивами та пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала шість річних бройлерних курей вартістю 100,00 грн. кожна, якими розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 600,00 грн.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченої, яка в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердила обставини його скоєння, що викладені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця та способу вчинення.

Так, допитана в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, запевнила суд, що подібного вчиняти не буде та показала суду, що в квітні 2019 року, точної дати не пам`ятає, вона проходила повз домоволодіння свого сусіда ОСОБА_5 та побачила як неподалік пасуться шість бройлерних курей. Тоді, вирішивши їх викрасти, вона пішла додому, оскільки проживає поряд, та взяла мішок аби помістити у нього курей.

Повернувшись та впевнившись, що її ніхто не бачить, вона зловила їх та віднесла додому. Декілька курей її сім`я з`їла відразу, а частина залишилась.

Обвинувачена, крім цього вказувала, що відшкодувала потерпілому матеріальну шкоду, віддавши йому 600,00 грн.

Ці показання обвинуваченої, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності, паралельно вказавши, що будь яких претензій матеріального характеру до обвинуваченої не має, оскільки остання відшкодувала спричинену йому шкоду. Проси, крім цього, ОСОБА_4 суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачена погодилась з недоцільністю дослідження доказів щодо обставин скоєного нею, так як повністю згодна з обставинами, встановленими досудовим слідством та відображеними в обвинувальному акті, а так само і кваліфікацією її дій за ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому, обвинувачена дала в судовому засіданні послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів суду щодо правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

А тому суд, переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорюють правову кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст. 185 КК України, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченої, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого, КП Братський ринок № 58 від 15 травня 2019 року визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, і щодо розміру спричиненої матеріальної шкоди, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації діяння та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, згідно довідки КП Братський ринок від 15 травня 2019 року № 58 річна курка бройлер в квітні 2019 року коштувала 100,00 грн.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність « поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України, так як вона скоїла таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При цьому, суд, крім іншого, виходив із роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, відповідно до якої даний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В той час як обвинувачена раніше не судима, на обліку в Братському районному секторі філії ДУ Центр пробації в Миколаївській області не перебуває, не працює, не одружена, має постійне місце реєстрації, виконує роботи за дрібними цивільно правовими договорами.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченої, як то, вона розкаявся у скоєному, давала правдиві показання, не перешкоджала розкриттю злочину та повністю відшкодувала потерпілому матеріальну шкоду.

У той час, як обставин, що обтяжують покарання, згідно із ст. 67 КК України, суд не установив.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченій належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу, залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням її майнового стану.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як нею самою, так і іншими особами.

Приймаючи таке рішення, суд враховував, окрім вищевикладеного, досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження начальником Братського районного сектора філії Державної установи Центр пробації в Миколаївській області, зокрема, за якою ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик її небезпеки для суспільства, у тому числі, для окремих осіб, як низький.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді штрафу, за таких обставин, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним та пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
При цьому, про можливість належної соціалізації та допустиму репутацію обвинуваченої свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Речові докази та процесуальні витрати за наслідками досудового розслідування та судового розгляду відсутні, а тому суд не вирішує їх долю у цьому провадженні.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1