КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчої СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події, що проводився 22 липня 2019 року на території ЖК «Сінергія 2+» за адресою: м. Ірпінь, вул. Ново-Оскольська, 2Ж, а саме на автомобіль «МАN 26.413», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, вантажний-загальний бортовий (з краном) WMAH20ZZZ1W044263 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке належить ОСОБА_7 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді щодо можливості використання арештованого майна як доказу злочину, оскільки вважає, що стороною обвинувачення не доведено його відповідності критеріям ст. 98 КПК України, а також, що існують ризики знищення, приховування цього майна, тощо. Також, адвокат просить врахувати і ті обставини, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, а належний йому автомобіль є єдиним джерелом для заробітку. Крім того, на думку апелянта, слідчим суддею, при вирішенні питання про арешт майна, не було враховано принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_7 на транспортний засіб.

Одночасно адвокат ОСОБА_6 ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що вони не повідомлялись про дату розгляду клопотання слідчого, про постановлене судом рішення дізналися 13 серпня 2019 року, після чого оскаржили арешт майна в порядку ст. 174 КПК України, за результатами розгляду якої 22 жовтня 2019 року їм було відмовлено у задоволенні даної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна та його представника, копію постановленого судом рішення ОСОБА_7 отримав 14 серпня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 37), після чого оскаржили його в порядку ст. 174 КПК України, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, визнавши причину пропуску строку поважною.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді,то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Слідчим відділом Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001305 від 23 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Так, 22 липня 2019 року до Ірпінського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що за адресою: м. Ірпінь, вул. Новооскольська, 2-Н, поблизу паркових місць працівники забудовника «Синергія 2+» на автомобілі автомобіль «МАN», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , викрали металеву будку, на якій знаходився напис «Пересувна громадська приймальня Народного депутата України ОСОБА_10 », в якій знаходилися речі громадян.

22 липня 2019 року в ході огляду місця події за адресою: м. Ірпінь, вул. Новооскольська, 2-Ж, а саме територія паркових місць, було виявлено та вилучено автомобіль «МАN 26.413», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, вантажний-загальний бортовий (з краном) НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником майна є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 від 23 липня 2019 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001305.
Також, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна з метою збереження речових доказів.

Надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що зазначене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на його відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що дане майно має ознаки речових доказів.

Також, сукупність доданих до клопотання слідчого матеріалів містить відомості, які вказують, що не застосування такого обмежувального заходу може призвести до втрати, знищення або приховування цього майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що власник вилученого майна, ОСОБА_7 , не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001305, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 .
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 серпня 2019 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчої СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події, що проводився 22 липня 2019 року на території ЖК «Сінергія 2+» за адресою: м. Ірпінь, вул. Ново-Оскольська, 2Ж, а саме на автомобіль «МАN 26.413», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, вантажний-загальний бортовий (з краном) WMAH20ZZZ1W044263 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке належить ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6236/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1