Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4990/17
ВИРОК
іменем України

15 жовтня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 у місті Коростені Житомирської області кримінальне провадження № 0001574 від 1 вересня 2017 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростеня Житомирської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого менеджером ГО АПЖ РЖ, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України.

Згідно з викладеними у обвинувальному акті обставинами, 1 вересня 2017 року близько 18.00 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись по вул. І.Котляревського (К. Лібкнехта) поблизу будинку № 4 у м. Коростені Житомирської області, на ґрунті неприязних відносин, умисно схопив ОСОБА_7 рукою за обличчя та штовхнув її до приміщення гаража на бетоноване покриття. Після цього, повторив свій злочинний намір, схопивши потерпілу за волосся, внаслідок чого ОСОБА_7 впала на бетоноване покриття гаража вдруге. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 ще кілька разів штовхнув ОСОБА_7 об металеві гаражі, які знаходились поблизу, а потім штовхнув потерпілу в спину, від чого остання втративши рівновагу впала на асфальтоване покриття, а ОСОБА_6 наніс їй удар дерев`яною палицею по правій руці і удар в область тім`яної частини голови, чим заподіяв останній умисні тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани в тім`яній області волосистої частини голови справа; синця в проекції правого плечового суглобу; синця по зовнішній поверхні верхньої і середньої треті правого плеча; синця по зовнішній поверхні нижньої треті правого плеча, верхньої і середньої треті правого передпліччя та в проекції правого ліктьового суглобу; семи синців по внутрішній поверхні у всіх третях правого плеча; трьох синців по внутрішній поверхні у всіх третях правого передпліччя; синця по долонній поверхні в проекції п`ясна кістки п`ятого пальця; семи синців по зовнішній поверхні лівого плеча і передпліччя в усіх третях; чисельних лінійних саден на фоні синців зовнішньої поверхні лівого передпліччя; двох синців по задній поверхні грудної клітки зліва в проекції 5-12 ребер між задньою пахвиною і навколо хребтовою лінією, в області попереку зліва; синця по внутрішній поверхні треті лівої гомілки; синця по внутрішній поверхні треті лівої гомілки; синця в проекції правої здухвинної ділянки, які згідно з висновками експерта № 237 від 20 вересня 2017 року та № 319 від 28 листопада 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення ОСОБА_6 винуватим себе не визнав та пояснив, що 1 вересня 2017 року він знаходився зі своєю похресницею на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 . Потім, вирішивши купити своїй похресниці ласощі, він пішов до магазину. Йдучи до магазину проходячи повз металевого гаражу, біля якого здійснювала прибирання потерпіла, він почув в свою адресу, адресу його батьків та похресниці від потерпілої ОСОБА_7 образливі слова нецензурної лайки. Повернувшись до потерпілої і підійшовши до неї, остання облила його з відра водою та сховалася до гаражу. Він прикрив двері гаража і сказав ОСОБА_7 , щоб вона подумала над своєю неадекватною поведінкою. Відійшовши від гаража він відчув удари палицею по голові, які йому завдала ОСОБА_7 . Палицю у потерпілої ОСОБА_7 він відібрав. Коли до гаражу підбігли сусіди, хтось з них забрав палицю. Обвинувачений підтвердив той факт, що прикривав двері гаража, в якому знаходилася ОСОБА_7 , щоб остання припинила свою агресивну поведінку. Також він пояснив, що чув якийсь гуркіт в гаражі, коли там знаходилася ОСОБА_7 . Ніяких тілесних ушкоджень він потерпілій не наносив, хоча та повідомляла всім, що він її побив палицею та хапав за волосся.

Відповідно до ч.1 ст.337 Кримінального процесуального кодексу України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Судом були допитані потерпіла та свідки обвинувачення, які на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_6 , в інкримінованому йому злочині.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 1 вересня 2017 року вона здійснювала прибирання біля свого металевого гаражу, повз якого проходив обвинувачений ОСОБА_6 . Між ними виник спочатку словесний конфлікт. Обвинувачений почав бігти за нею та штовхнув в гараж. Зазначила, що при падінні в гаражі, в якому зберігається також багато інших речей, вона ударилася об дерев`яний підсвічник. Коли вона намагалася вийти з гаражу, то ОСОБА_6 закривав двері гаражу та не випускав її. Потім бив її палицею (від дерев`яного дитячого ліжка) по голові та по руці, вирвав з її голови волосся. При цьому ніхто із сусідів не прийшов їй на допомогу. Всі сусіди приймали участь у її побитті "кидали її та били", проте заяву на сусідів вона не подавала. Вважає, що обвинуваченому слід призначити смертну кару.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що потерпіла ОСОБА_7 є її матір`ю. 1 вересня 2017 року, після отриманого по телефону повідомлення щодо інциденту, який стався з її матір`ю, вона відразу поїхала до потерпілої. Приїхавши додому до ОСОБА_7 , остання їй повідомила, що обвинувачений ОСОБА_6 штовхав і зачиняв її в гаражі, а після того коли вона вирвалася, між ними трапилася бійка, в результаті якої її мати отримала травму голови та синці. До лікарні вона супроводжувала потерпілу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що близько 17-18-ї години 1 вересня 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 вирішив піти до магазину, щоб купити своїй похресниці (а її дочці) солодощі. Проходячи повз гараж, потерпіла ОСОБА_7 , біля якого вона сиділа, спровокувавши конфлікт з обвинуваченим, почала бити його палкою. Зазначила, що вона є безпосереднім свідком того, що ОСОБА_7 бігла до під`їзду та впала, при цьому ударилася головою об асфальт. ЇЇ намагалися підняти, проте вона знову падала. В сусідстві потерпіла є конфліктною, постійно провокує сусідів на сварки.

Свідок ОСОБА_10 показала в судовому засіданні, що 1 вересня 2017 року, в післяобідню пору доби, до її квартири прибігла потерпіла ОСОБА_7 , у якої був наявний синець на руці, розбита потилична частина голови, з рани сочилася кров. Потерпіла просила викликати швидку допомогу та повідомила їй, що біля гаража її побив хлопець по кличці "кабан". Саме за такою кличкою - "кабан", їй відомо, називають обвинуваченого ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 показала в судовому засіданні, що 1 вересня 2017 року в післяобідню пору доби до неї прийшла потерпіла ОСОБА_7 , яка попросила щоб вона викликала швидку медичну допомогу та повідомила, що її побив "кабан", коли вона сиділа біля гаража. Проте, ОСОБА_11 не змогла викликати швидку медичну допомогу, тому потерпіла побігла до сусіда ОСОБА_12 . Зазначила, що є очевидцем того, як працівники швидкої медичної допомоги надавали медичну допомогу ОСОБА_7 , у якої була наявна рана на голові.

Свідок ОСОБА_13 показала в судовому засіданні, що не являється безпосереднім очевидцем події, яка мала місце близько 18-ї години 1 вересня 2017 року. Зазначила, що вона працює лікарем-психіатром Коростенської ЦМЛ, а тому їй відомо, що згідно з випискою Житомирської обласної психіатричної лікарні, де з 1 вересня 2014 року по 8 вересня 2014 року потерпіла ОСОБА_7 лікувалась, останню було постановлено на облік у лікаря-психіатра Коростенської ЦМЛ. Чи перебуває на час допиту її в суді, в якості свідка, потерпіла на вказаному обліку, їй не відомо. Жодного разу за медичною допомогою ОСОБА_7 до неї, як лікаря-психіатра, не зверталася. Також свідок пояснила, що діагноз, який встановлено відповідно до виписки Житомирської обласної психіатричної лікарні потерпілій, не міг спровокувати її раптове падіння.

На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним злочину, передбаченого за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, сторона обвинувачення покладається на наступні письмові докази, зокрема на:

- протокол прийняття від ОСОБА_7 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 1 вересня 2017 року, зі змісту якого вбачається, що 1 вересня 2017 року близько 19.00 год ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження (а.кр.пр.32);
- витяг з кримінального провадження №0001574, яким підтверджується факт внесення відомостей щодо злочину за ст.125 ч.2 КК України (а.кр.пр.28-29);
- рапорт працівника чергової частини Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області про прийняття повідомлення з приводу того, що 1 вересня 2017 року о 19.14 год. мало місце побиття потерпілої ОСОБА_7 її сусідом ОСОБА_6 (а.кр.пр.30);
- рапорт працівника чергової частини Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області про прийняття повідомлення від лікаря травмпункту про те, що 1 вересня 2017 року о 19.50 год. ним надавалася медична допомога ОСОБА_7 (а.кр.пр.31);
- заяву ОСОБА_7 від 26 вересня 2017 року, в якій вона просить долучити до матеріалів кримінального провадження п`ять фотознімків;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26 вересня 2017 року, відповідно до якого тимчасово вилучено п`ять фотознімків (а.кр.пр.34);
- протокол огляду речей і документів від 26 вересня 2017 року, яким підтверджується факт здійснення огляду п`яти фотознімків, на яких зображена ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями на руці та на потиличній частині голови;
- постанову слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області про приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0001574 від 26 вересня 2017 року п`яти фотознімків на яких зображена ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями на руці та на потиличній частині голови;
- довідку №4688 від 1 вересня 2017 року про наявність у ОСОБА_7 забійної рани правої тім`яної ділянки голови, саден та синців верхніх кінцівок та стегні;
- висновки експерта № 237 від 20 вересня 2017 року та №319 від 28 листопада 2017 року, з яких вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодженняу вигляді: ушитої рани в тім`яній області волосистої частини голови справа; синця в проекції правого плечового суглобу; синця по зовнішній поверхні верхньої і середньої треті правого плеча; синця по зовнішній поверхні нижньої треті правого плеча, верхньої і середньої треті правого передпліччя та в проекції правого ліктьового суглобу; семи синців по внутрішній поверхні у всіх третях правого плеча; трьох синців по внутрішній поверхні у всіх третях правого передпліччя; синця по долонній поверхні в проекції п`ясна кістки п`ятого пальця; семи синців по зовнішній поверхні лівого плеча і передпліччя в усіх третях; чисельних лінійних саден на фоні синців зовнішньої поверхні лівого передпліччя; двох синців по задній поверхні грудної клітки зліва в проекції 5-12 ребер між задньою пахвиною і навколо хребтовою лінією, в області попереку зліва; синця по внутрішній поверхні треті лівої гомілки; синця по внутрішній поверхні треті лівої гомілки; синця в проекції правої здухвинної ділянки. Всі виявлені тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок багаторазової дії тупого твердого предмета, а також могли виникнути в обставинах, які продемонстровані та описані в протоколі слідчого експерименту та допиті потерпілої ОСОБА_7 і не могли виникнути внаслідок самовільного биття головою об асфальтове покриття потерпілою ОСОБА_7 (зі слів ОСОБА_6 ) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.кр.пр.40-41, 47);

- протокол проведення слідчого експерименту від 23 листопада 2017 року з потерпілою ОСОБА_7 та фототаблиці до нього (а.кр.пр.42-46).

Заслухавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілу, свідків та дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку про наступне.

Отже дослідивши докази, зібрані у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, які надано стороною обвинувачення, судом встановлено, що органом досудового розслідування на досудовому слідстві, а прокурором в судовому засіданні, не доведено наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину, а саме, умисного нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Так в обвинувальному акті, в пред`явленому обвинуваченні вказано, що "1 вересня 2017 року близько 18.00 год, ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись по вул. І.Котляревського (К. Лібкнехта) поблизу будинку №4 у м. Коростені Житомирської області, на ґрунті неприязних відносин, умисно схопив ОСОБА_7 рукою за обличчя та штовхнув її до приміщення гаража на бетоноване покриття. Після цього, повторив свій злочинний намір, схопивши потерпілу за волосся, внаслідок чого ОСОБА_7 впала на бетоноване покриття гаража вдруге. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 ще кілька разів штовхнув ОСОБА_7 об металеві гаражі, які знаходились поблизу, а потім штовхнув потерпілу в спину, від чого остання втративши рівновагу впала на асфальтоване покриття, а ОСОБА_6 наніс їй удар дерев`яною палицею по правій руці і удар в область тім`яної частини голови". Проте, жоден зі свідків не були безпосередніми очевидцями, власне, нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Об`єктом злочину за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України є здоров`я особи.

Об`єктивна сторона злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України характеризується: умисними діями; наслідками у виді легких тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеними діями і наслідками.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується тільки умисною виною.

Відповідальність настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заподіяння легких тілесних ушкоджень внаслідок необережної вини не є караним.

В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт умисного нанесення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , що спричинили короткочасний розлад її здоров`я.

Суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наслідково-причинний зв`язок між конкретними діями (бездіяльністю) обвинуваченого і наслідками, а саме, наявністю у потерпілої тілесних ушкоджень.

Натомість судом встановлено і підтверджено як показами обвинуваченого так і показами самої потерпілої, що в гаражі мало місце падіння потерпілої ОСОБА_7 , яка ударилася об дерев`яний підсвічник. Також встановлено й той факт, що потерпіла бігла до під`їзду та впала, при цьому ударилася головою об асфальт.

Відповідно до ст.91 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно зі ст.92 ч.1 Кримінального процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

До закінчення судового слідства, клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засідань, не надійшло.
В судових дебатах прокурор просила визнати винуватим ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України, а ОСОБА_6 разом з його захисником просили його виправдати.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст.9 ч.1 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (№475/97-ВР).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про практику Суду як джерело права". Так, у справі "Barbera Massegu and Jabardo v.Spain" від 6 грудня 1988 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного ("Barbera Massegu and Jabardo v.Spain", judgment of December 1988. Series A no.146. p.33.77).

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, що визначено ст.2 ч.1 Кримінального кодексу України.

Згідно із ч.ч.2,4 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 29 червня 1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку" з наступними змінами зазначено: вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності його обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" суд має суворо додержуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (стаття 373 ч.1 Кримінального процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що положення підпункту "а" п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність "обґрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин". І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії").

Кримінальна відповідальність за ст.125 ч.2 Кримінального кодексу України настає за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Процесуальною конституційною гарантією дотримання законності у кримінальному провадженні є вимога частини 3 статті 62 Конституції України щодо того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За аналізом всіх доказів в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив коли, в який час, в якому саме місці та в який спосіб ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , у результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Суд констатує, що з показань свідків вбачається, що вказані особи підтверджують лише факт конфлікту, який виник між обвинуваченим та потерпілою 1 вересня 2017 року та не підтверджують факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень саме від дій обвинуваченого, їх характер та ступінь тяжкості.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість використання (ст.85 Кримінального процесуального кодексу України).

Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження.

П`ять фотознімків, на яких зображена ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями на руці та на потиличній частині голови, суд вважає, відповідно до ст.85 Кримінального процесуального кодексу України, неналежним доказом тих фактів та обставин, які викладені в обвинувальному акті, оскільки зазначені фотознімки не містять будь-яких часових ознак їх виникнення та інших ознак їх походження.

Відповідно до ч.1 ст.240 Кримінального процесуального кодексу України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія. Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструювати) обстановку, у якій вони проводитимуться. Ступінь реконструкції залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюватиметься, від можливостей реконструювання. Недотримання цієї умови розцінюється як порушення вимог кримінального процесуального закону, що спричиняє втрату доказового значення одержаних даних.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що вона падала в приміщенні металевого гаража об дерев`яний підсвічник. Гараж потерпілою використовується для зберігання побутових речей. Тобто падіння ОСОБА_7 об дерев`яний підсвічник, як стверджувала потерпіла, не є виключним.

Протокол проведення слідчого експерименту від 23 листопада 2017 року з потерпілою ОСОБА_7 та фототаблиці до нього містять інформацію лише щодо відтворення з пояснень потерпілої механізму нанесення тілесних ушкоджень та без врахування (відтворення), власне, тієї обстановки місця події. Саме потерпіла показує у який спосіб були нанесені їй удари палкою обвинуваченим. Разом з тим, жодним чином у протоколі слідчого експерименту не відтворено та не досліджено можливість виникнення ушкоджень потерпілої внаслідок падіння в приміщенні гаражу об дерев`яний підсвічник. Не було представлено у розпорядження експерта палку, якою потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження.

Тому вказаний протокол слідчого експерименту суд визнає таким, що здобутий з порушенням вимог ст.240 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки в ньому не відтворені обстановка, обставини та дії, з метою перевірки яких він проводився, тому у відповідності до положень ст.86 Кримінального процесуального кодексу України суд визнає такий доказ недопустимим.

З матеріалів кримінального провадження та письмових доказів, наданих стороною обвинувачення вбачається, що заява від потерпілої прийнята 01.09.2017 року, але огляду місця події не було проведено, хоча в обвинувальному акті сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_6 штовхнув потерпілу об металеві гаражі.
Отже суд вважає, що досудовим слідством не встановлено точне місце вчинення кримінального правопорушення, тобто при цьому порушені вимоги ст.91 Кримінального процесуального кодексу України і як вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування, палка (знаряддя вчинення злочину) взагалі відсутня, яку і не винайдено.
Відповідно до ст.86 ч.2 Кримінального процесуального кодексу України, суд не може посилатись на недопустимий доказ при ухваленні судового рішення.

Законодавцем встановлено, що висновок експерта в кримінальному провадженні є процесуальним джерелом доказів (ч.2 ст.84 Кримінального процесуального кодексу України), який не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, і не має наперед встановленої доказової сили (ч.2 ст.94, ч.10 ст.101 Кримінального процесуального кодексу України).

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" №?8 від 30 травня 1997 року роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Судом також досліджено, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого, висновки експертизи щодо наявності легких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проаналізувавши зазначені висновки експерта, суд вважає, що вони не містять конкретних посилань та категоричного ствердження про механізм нанесення тілесних ушкоджень, їх множинність (кількість), конкретний час заподіяння, відсутнє посилання від впливу якого саме тупого предмету могли бути завдані виявлені тілесні ушкодження та якими доказами підтверджується тривалість розладу здоров`я.
Зазначені висновки здобуті виключно за даними медичної довідки № 4688 від 1 вересня 2017 року, а також на основі пояснень потерпілої ОСОБА_7 та без врахування всіх фактичних обставин, зокрема того факту, що мало місце також падіння ОСОБА_7 в приміщенні металевого гаража об дерев`яний підсвічник.

Даючи оцінку цим письмовим доказам, наданих стороною обвинувачення, суд вважає довідку № 4688 від 01.09.2017 року з Коростенської ЦМЛ, а в подальшому і висновок СМЕ №237 від 20.09.2017 року недопустимим доказом, оскільки ця довідка в невідомий спосіб опинилася при проведенні СМЕ, а в подальшому в матеріалах провадження. Слідчим ця довідка не оглядалась і не визнана письмовим доказом у даному провадженні, а сам висновок експерта є невмотивованим, оскільки відсутнє посилання від впливу якого саме тупого предмету могли бути завдані виявлені тілесні ушкодження та якими доказами підтверджується тривалість розладу здоров`я.
Зокрема, в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_6 , так і потерпіла ОСОБА_7 підтвердили той факт, що падіння ОСОБА_7 мало місце в приміщенні металевого гаража об дерев`яний підсвічник.

У рішенні від 30 червня 2008 року у справі "Гефген проти Німеччини" (скарга №22978/05) ЄСПЛ вперше застосував вироблену Верховним Судом США доктрину "плодів отруєного дерева", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

У п.73 згаданого рішення: "Заборона на використання у будь-який спосіб на шкоду обвинуваченому відомостей, отриманих з фактів, про які стало відомо в результаті незаконних дій представників держави (так звана доктрина "плодів отруєного дерева") міцно вкоренилися в правовій традиції Сполучених Штатів Америки. Докази мають бути виключені, однак тільки якщо незаконність є безпосередньою причиною отримання доказів. Іншими словами, доказ виключається, якщо буде обґрунтовано, що без незаконних дій він не був би отриманий. Правило виключення не застосовується, якщо зв`язок між незаконними діями поліції і отриманням доказів настільки віддалений, що ефект їхнього впливу на результат розсіюється. Це той випадок, наприклад, коли поліція покладалася на незалежне джерело для відшукання доказів, або коли докази були б у кінцевому рахунку неминуче однаково виявлені, навіть без порушення будь-якого конституційного положення».

З огляду на викладене, висновки експерта № 237 від 20 вересня 2017 року та № 319 від 28 листопада 2017 року не узгоджуються із сукупністю інших доказів в провадженні, а саме показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та свідків допитаних у судовому засіданні, без посилання на те, від впливу якого саме тупого предмету могли утворитися легкі тілесні ушкодження у потерпілої, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а тому, суд визнає їх неналежними доказами в розумінні вимог ст.85 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки вони не встановлюють факти, що мають значення для кримінального провадження.

Суд зазначає, що беззаперечних доказів, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_6 за обставин, які викладені в обвинуваченні, були спричинені тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , не зібрано, а тому суд відкидає докази обвинувачення.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів наявності складу в діях обвинуваченого ОСОБА_6 злочину, передбаченого за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, в якому він обвинувачується і що у свою чергу виключає ухвалення обвинувального вироку та обвинувачений підлягає виправданню за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено ним.

Заходи забезпечення кримінального провадження в порядку ст.131 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 під час досудового розслідування і судового провадження не застосовувались. В обранні вказаній особі до набрання вироком законної сили запобіжного заходу, передбаченого за ст.176 Кримінального процесуального кодексу України, суд підстав не вбачає.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України та виправдати.

Заходи забезпечення кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 в порядку, передбаченому статтями 131, 176 Кримінального процесуального кодексу України, не застосовувались.

Речові докази: п`ять фотознімків із зображенням ОСОБА_7 з наявними тілесними ушкодженнями, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0001574.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів після його проголошення, а засудженою особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_1