Справа № 350/104/13- к
Провадження № 1-кп/350/86/2019
УХВАЛА

05 вересня 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

при проведенні підготовчого засідання у кримінальному провадженні № 20000154 від 10 грудня 2012 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор висловився за можливість призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту від 17 січня 2013 року, який проводити у відкритому судовому засіданні.
Потерпіла та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
Поряд з цим, в матеріалах справи наявна заява потерпілої ОСОБА_6 від 04 червня 2018 року (т. 4 а.с. 5), згідно якої вбачається, що вона підтримує обвинувачення, згідно обвинувального акту від 17 січня 2013 року.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання, яке також підтримав і обвинувачений ОСОБА_4 , про повернення обвинувального акту від 17 січня 2013 року прокурору з тих мотивів, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, не викладено характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, не дана оцінка діям кожного водія та наслідки, що настали, зокрема водія «ГАЗ 31105» під керуванням ОСОБА_7 , який є іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13 червня 2012 року.
Крім цього захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження наявний інший обвинувальний акт від 20 квітня 2018 року із зміненим обвинуваченням ОСОБА_4 , де викладено обвинувачення з обвинуваченням другого учасника дорожньо-транспортної пригоди, водія ОСОБА_7 у вчиненні ним також кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, по цих же обставинах справи де вже дана правова оцінка другого учасника дорожньо-транспортної пригоди. Із цього обвинувального акту слідує, що 27 травня 2016 року прокурором у кримінальному провадженні внесено відомості до ЄРДР за № 0000091 про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і 19 липня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по цих же обставинах справи.
Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, суд доходить таких висновків.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
За правилами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Верховний Суд України у постанові № 5-328кс16 від 24 листопада 2016 року виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. У постанові зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. А ч. 3 ст. 6, є детальна поінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змістовного, сутнісного, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський Суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи. Рішення ж Суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображає послідовну рекомендацію про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Цією постановою Верховний Суд України також звернув увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, позаяк правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновку слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.
Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду України у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням /порушенням правил безпеки дорожнього руху/ кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. (Постанова ВСУ від 05.11.2015 у справі № 5-218кс15 та постанова ВСУ від 12.10.2017 у справі № 5-253кс15/17.
Так, із обвинувального акту від 17 січня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_8 , за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах наведених в обвинувальному акті, де описуються місце вчинення даного кримінального правопорушення за участю транспортних засобів, а саме автомобіля «ГАЗ 31105» під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «Geely MR 7151А» під керуванням ОСОБА_4 .
Однак у викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення не викладено характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, не дана оцінка діям кожного водія та наслідками, що настали, зокрема водія «ГАЗ 31105» під керуванням ОСОБА_7 .
З урахуванням того, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, в якому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення ОСОБА_4 не містить аналізу дій другого водія ОСОБА_7 , є неповним та неточним, що в подальшому перешкоджатиме судовому розгляду та оцінки доказам щодо участі кожного учасника в даному кримінальному правопорушенні, як це вказують Висновки Великої Палати Верховного Суду та суттєво впливатиме на ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_4 в разі її доведення, а тому суд вважає обвинувальний акт від 17 січня 2013 року таким, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Таким чином враховуючи, що потерпіла ОСОБА_6 підтримує обвинувачення щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, викладене в обвинувальному акті від 17 січня 2013 року, вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки неповно та неточно викладений зміст обвинувачення, така невизначеність у разі засудження особи прямо впливатиме на ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_4 , в разі її доведення та на індивідуалізацію покарання, а тому суд погоджується із доводами захисника, що судовий розгляд кримінального провадження не може бути призначений, а обвинувальний акт від 17 січня 2013 року підлягає поверненню прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 315, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт від 17 січня 2013 року у кримінальному провадженні № 20000154 від 10 грудня 2012 року щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1