Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2880/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Придніпровського районного суду міста Черкаси знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Під час судового засідання прокурор подав суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 діб, яке мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якої визначає покарання пов`язане з позбавленням волі на строк до восьми років, може незаконно впливати на свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не має міцних соціальних зв`язків, а запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, вважав за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 діб просив відмовити, оскільки прокурором не обгрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Перевіривши надані матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника, потерпілого, обвинуваченого суд дійшов наступних висновків.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст.183, 184 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Таким чином, строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає 01 червня 2019 року, але в судовому засіданні встановлено, що на даний час ризики передбачені ст.177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також може здійснювати вплив на свідків, потерпілого, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Про такі ризики свідчать особисті дані обвинуваченогоого, його поведінка та спосіб життєдіяльності до затримання, майновий стан, обставини вчинення кримінального правопорушення.

При продовженні такого виду запобіжного заходу, суд виходить із того, що особисте зобов`язання не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_6 обов`язків, внаслідок ступеню значимості ризиків його неправомірної поведінки.

Особиста порука також не підлягає застосуванню до обвинуваченого внаслідок відсутності осіб, що виявили бажання бути поручителями.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належним чином запобігання ризикам неправомірної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки він не має сталих соціальних зв`язків, а його майновий стан, спосіб життєдіяльності та соціальної поведінки свідчить, що обвинувачений не може належним чином дотримуватись процесуальних обов`язків самостійно без стороннього нагляду.

Тож з урахуванням наведеного, суд вважає, що тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки лише такий запобіжний захід забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та надаси змогу, запобігти ризикам, передбаченим п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, для належного закінчення судового розгляду по кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строком 60 днів, тобто до 28 липня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 30.05.2019 року о 16.30 год.

Головуючий: ОСОБА_1