Житомирський апеляційний суд
Справа №295/522/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

01 жовтня 2019 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира було продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме по 29 листопада 2019 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали та не зменшились, а тому враховуючи тяжкість покарання в разі визнання винним ОСОБА_8 , не проведення допиту усіх свідків є достатні підстави продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 діб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням засобів технічного контролю за місцем його реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що суд не навів в своїй ухвалі ризиків відповідно до ст. 177 КПК України, які існують на час прийняття судового рішення, судом не взято до уваги той факт, що справа знаходиться на розгляді в суді вже більше 5 років, по справі допитані всі свідки, проведені всі експертизи та зібрані всі докази, наміру переховуватись від слідства та суду він не має.

Вважає обвинувачення необгрунтованим та таким, що не підтверджено доказами дослідженими в суді першої інстанції.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги положення ст. 102 КК України, а саме, що на момент скоєння злочину він був неповнолітнім, під вартою він перебуває з 17.09.2014 року, а отже, судом повинно бути застосовано до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України та зараховано йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до якого станом на 09.10.2019 року він відбув покарання вже більше 10 років.

Вважає, що він вже фактично відбув весь термін покарання, яке йому може буде призначено судом, якщо його вину буде доведено.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовсьукого районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 01 жовтня 2019 року судом першої інстанції під час судового засідання, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи ОСОБА_8 про те, що він фактично вже відбув можливо призначене йому покарання, на думку колегії суддів виходять за межі розгляду апеляційної скарги, яка стосується законності та обґрунтованості ухвали суду про продовження дії запобіжного заходу, питання покарання яке може бути призначено в разі визнання його винним, зарахування строку попереднього ув`язнення до цього покарання вирішується судом при прийнятті остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи розгляд справи судом здійснюється в межах обвинувачення пред`явленого ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Покарання за вказаною статтею, з врахуванням положень ст. 102 КК України, може бути призначено обвинуваченому до 15 років позбавлення волі.

Судом апеляційної інстанції було скасовано попередній вирок щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та частково задоволено і апеляційну скаргу прокурора, який не погоджувався з перекваліфікацією дій обвинувачених на менш тяжчий злочин.

Тому за даних обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про необґрунтоване тримання його під вартою понад можливо призначений йому термін покарання є хибними та передчасними і лише суд за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті, врахувавши підстави для скасування попереднього судового рішення, оцінки доказів, в разі його доведеності вини, вправі вирішувати як слід кваліфікувати дії обвинуваченого, та яке покарання слід призначити.

Колегія суддів констатує, що ОСОБА_8 дійсно вже тривалий час утримується під вартою, однак як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме в умисному вбивстві вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за обвинуваченням він готував та організовував вчинення умисного вбивства (заманив потерпілу, підгодовував знаряддя, змінний одяг), був його ініціатором та виконавцем, а в подальшому вчиняв дії по приховуванню трупа (засипав труп землею, замаскував листям, гілками, обробив місце хімічним розчином) .

ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується негативно.

Зазначені обставини та дані про особу обвинуваченого на думку колегії суддів переконливо свідчать про існування ризиків його переховування від суду, незаконного впливу на іншого обвинуваченого, яка не утримується під вартою, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а тому з врахуванням тяжкості можливого покарання, не проведення допиту усіх свідків, вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості на даному етапі в застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, який з огляду на зазначене не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Всі доводи захисника в судовому засіданні апеляційного суду були об`єктом дослідження судом при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої обвинуваченим апеляційної скарги не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: