Рівненський апеляційний суд
____________________________________________копія:__________
У Х В А Л А
Іменем України

07 листопада 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000359 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 09 серпня 2018 року) відносно неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м.Київ, жителя АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, учня 10 класу Дубенської ЗОШ №3, не працюючого, раніше не судимого, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився та проживає АДРЕСА_2 , з неповною загальною середньою освітою, учня 10 класу Дубенської ЗОШ №3, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 (далі прокурор) на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року відносно неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнати винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити кожному іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо вони протягом визначеного іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України покладено на засуджених такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання.

Згідно оскаржуваного вироку:

- неповнолітнього ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч.ч. 1, 3 ст.75, ст.104 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.76 КК України, вирішено покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.

- неповнолітнього ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч.ч. 1, 3 ст.75, ст.104 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ч.ч. 1, 2 ст.76 КК України, вирішено покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.

Судом також було вирішено питання щодо долі речових доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Зазначає, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме, без застосування ст.69 КК України, призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України.

У спільному запереченні обвинуваченого ОСОБА_5 , його законного представника ОСОБА_11 та захисника адвоката ОСОБА_12 на апеляційну скаргу прокурора, останні просять вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення та вказують, що судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини вчинення кримінального правопорушення з урахуванням особи винного, що суд прийняв вмотивоване рішення про призначення покарання, яке є достатнім для перевиховання та виправлення, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_8 , захисник адвокат ОСОБА_10 у своєму спільному запереченні на апеляційну скаргу прокурора просять вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення та вказують, що в оскаржуваному вироку зазначено, що неповнолітніх, визнаних винним у скоєнні злочину, судом може бути призначено лише покарання, передбачене у ст.98 КК, та виключно в межах розмірів та строків, установлених ст.ст.99-102 КК України. При цьому посилатися в резолютивній частині вироку на ст.69 КК не потрібно, у зв`язку з чим вирок є законним, обгрунтованим та справедливим.

За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_4 , за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_5 , 08 серпня 2018 року, у вечірній час, з метою вчинення крадіжки з одного із торгових закладів, маршрутним таксі приїхали в смт.Млинів Рівненської області.

Приблизно о 23 год. 30 хв., неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , перебуваючи на прилеглій території до пляжу, що розташований біля стадіону «Колос» в смт.Млинів по вул.О. Кірися Рівненської області, побачили дерев`яний торговий кіоск «Холодок», який належить ОСОБА_14 , та спільно домовились таємно проникнути в приміщення кіоску і викрасти з нього товари, належні ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, скориставшись відсутністю власника майна - ОСОБА_14 , переконавшись що їх дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, з допомогою молотка, якого привезли з собою, пошкодили покрівлю даху кіоску, проникли в середину, звідки умисно, таємно викрали продукти харчування на загальну суму 717,85 грн., завдавши потерпілому майнову шкоду на вказану суму:

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його законного представника ОСОБА_11 та захисника адвоката ОСОБА_12 про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.
Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України є вірною та в поданій прокурором апеляційній скарзі не оспорюється.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, колегія суддів не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні поставленого їм у вину злочину та його кваліфікації.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, без застосування ст.69 КК України, призначено основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та такими, що не грунтуються на положеннях законодавства з наступних підстав.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не знайшов обставини, які відповідно до вимог ст..69 КК України були би підставами, для пом`якшення покарання та істотно знижували би ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи при цьому особи винних.
На підставі цього доводи прокурора в частині призначення неповнолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України є безпідставні та не ґрунтуються на законі та матеріалах кримінального провадження.
У відповідності до ст.98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, із системного аналізу ст.ст.69, 98-103 КК України слідує, що до неповнолітніх, визнаних винними у скоєнні злочину, судом може бути призначені лише покарання, передбачені у ст.98 КК, та виключно в межах розмірів та строків, установлених ст.ст.99-102 КК України.
Позбавлення волі на певний строк як найбільш суворе покарання повинне призначатися неповнолітньому тільки за умови, що на підставі оцінки особи і всіх обставин справи суд дійде висновку про те, що інші, більш м`які види покарань не дають змоги досягти мети кримінального покарання.
Особливості позбавлення волі при призначенні його неповнолітньому полягають у тому, що КК визначає нижчі (ніж передбачені у ст..63 КК для повнолітніх, а саме на строк один рік) межі мінімальних та максимальних строків позбавлення волі.
Статтею 102 КК України передбачено, що покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Тобто, нижня межа покарання у виді позбавлення волі у зазначеній статті встановлена в шість місяців.
Оскільки КК передбачено мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк шість місяців, а санкція ч.3 статті 185 КК три роки позбавлення волі, то на думку колегії суддів, при цьому посилатися в резолютивній частині вироку на ст.69 КК закон суди не зобов`язує.
На думку колегії судді, судом першої інстанції, при призначенні покарання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді 1 (одного) року позбавлення волі кожному, належним чином застосовано положення закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, покарання, призначене обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених. Висновок суду першої інстанції, в тому числі і щодо необхідності призначення більш суворого покарання неповнолітнім обвинуваченим, прокурором належним чином не спростований.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000359 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1