ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2859/19 Справа № 193/1062/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання -
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№45) ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на відсутність підстав для застосування положень ст. 81 КК України. При цьому суд врахував, що засуджений має 2 заохочення та 2 стягнення, які погашені в установленому законом порядку, а також й те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий - саме одинадцять разів за злочини середньої тяжкості, та кількість судимостей і їх характер не вказують на виправлення засудженого. Суд зазначив, що отримані 30 липня 2018 року та 30 травня 2019 року заохочення у вигляді подяки порівняно із загальним обсягом судимостей та їх характером не дають підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_5 посилається на те, що суд першої інстанції, при винесенні рішення, не надав належної оцінки його особі. Засуджений зазначає, що на думку суду єдиною підставою, яка унеможливлює застосування до нього умовно-дострокового звільнення, є кількість та характер його попередніх судимостей. При цьому, ОСОБА_5 вказує, що судом не було взято до уваги та обставина, що він є ВІЛ-інфікованою особою, та за станом здоров`я може бути звільнений з місць позбавлення волі, як особа, яка потребує постійної кваліфікованої медичної допомоги, також судом не враховано, що він має на утриманні двох малолітніх дітей.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, та на наявні обставини для звільнення його від відбування покарання за хворобою суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення
.Згідно з ч. 1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання ДУ Софіївська виправна колонія (№45) повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.
28 листопада 2017 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області був знову засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року зараховано ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього увязнення з 19 липня 2017 року по 28 грудня 2017 року включно, згідно ч.5 ст.72 КК України.
Поряд із цим, судом враховано, що засуджений характеризується позитивно, за час відбування покарання залучався до праці, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує роботи по благоустрою місць позбавлення волі, працездатний, при виконанні дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує добросовісно, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу "Правова просвіта". Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. За вироком суду не має позову, виконавчі листи до установи не надходили, вину у скоєному злочині визнає.
За час відбування покарання в установі засуджений має 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, та 2 заохочення.
Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про ненадання судом належної оцінки його особі при вирішенні питання про відмову в задоволенні продання про умовно- дострокове звільнення, колегія суддів розцінює як безпідставні.
З оскаржуваного рішення видно, що суд першої інстанції оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.
Щодо посилання засудженого, на те що він підлягає звільненню від відбування покарання за хворобою, апеляційний суд вважає на цьому етапі таким що не може бути задоволеним, оскільки застосування ст. 84 КК України щодо звільнення особи від покарання за хворобою, здійснюється на підставі окремого клопотання (заяви) та в іншій процесуальній формі, з відповідним висновком лікарів. Такого належного висновку суду надано не було.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№45) ОСОБА_8 , щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4