Справа №372/620/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3096/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора; запобіжний захід

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Широка Балка, Білозерського району, Херсонської області, українцю, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, одруженому, із середньою освітою, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому, зокрема 23.05.2000 Дніпровським районним судом м. Херсон за ч.2 ст.141, ч.3 ст.142 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, звільненому 28.10.2009 по відбуттю строку покарання, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

залишено у виді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 10.11.2019 включно.

Повторно зобов`язано адміністрацію ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України невідкладно забезпечити належне та повне медичне обстеження ОСОБА_7 , а також надання йому належному медичної допомоги відповідно до стану здоров`я.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому злочині, дані про його особу, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у злочині вчиненому після обрання йому запобіжного заходу та під час проведення досудового слідства, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, доцільним є продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому зважаючи на недоведеність стороною захисту та обвинуваченим зміни всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання та продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому, суд вважає непереконливими і необґрунтованими доводи обвинуваченого та захисту, тому відсутні достатні підстави для зміни йому запобіжного заходу, оскільки судом не здійснено допит потерпілого та свідків у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшувались.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12.09.2019 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні його клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, порушити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, який порушив процесуальний строк та порядок на звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , перед уповноваженими органами.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням вимог кримінального процесуального закону та без урахування особи обвинуваченого і стану його здоров`я. У клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначені виключно декларативні ризики, без належного правового доведення їх відповідними доказами. Прокурор обґрунтовує своє клопотання лише тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжких злочинів. Сама ж тяжкість злочину інкримінованого ОСОБА_7 покарання, та суворість, передбаченого законом покарання за його вчинення, не може бути відповідно до чинного законодавства достатньою підставою для обґрунтування необхідності тримання обвинуваченого під вартою, а повинна враховуватись з іншими обставинами. Тиск на свідків та потерпілих у даній справі неможливий. Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 триває з березня 2019 року, що не є коротким в абсолютному вимірі. Із урахуванням відсутності достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, потребує лікування хронічного туберкульозу, на думку апелянта, є достатні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Обухівського районного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05.06.2019 запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України продовжено до 03.08.2019 включно, ухвалою Обухівського районного суду від 18.07.2019 до 15.09.2019 включно.

12.09.2019 у судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 тривалістю на два місяці, яке обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України: можливість переховування обвинуваченим від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на потерпілих, свідків, оскільки іще не дослідженні докази, не допитані свідки та потерпілі, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, адже обвинувачений не працює та не має постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів. Зазначив, що інші запобіжні заходи не можуть бути застосовані до ОСОБА_7 , оскільки не забезпечать належної процесуальної поведінки останнього та не зможуть запобігти виникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також у судовому засіданні ОСОБА_7 подав клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, на обґрунтування якого зазначив, що в нього значно погіршився стан здоров`я, належного лікування йому не надають, ухвала суду в цій частині не виконується, він має постійне місце проживання, цивільну дружину, міцні соціальні зв`язки, йому надано позитивну характеристику, не має наміру вчиняти злочини, впливати на свідків та потерпілих, визнає вину у вчиненні злочину, оспорює лише кримінально-правову кваліфікацію своїх дій.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12.09.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора; запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 10.11.2019 включно; повторно зобов`язано адміністрацію ДУ «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України невідкладно забезпечити належне та повне медичне обстеження ОСОБА_7 , а також надання йому належному медичної допомоги відповідно до стану здоров`я.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_10 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких захисник обвинуваченого ОСОБА_7 має право на оскарження ухвали Обухівського районного суду Київської області від 12.09.2019, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Правовими приписами ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, дані про його особу, із огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у злочині, вчиненому після обрання йому запобіжного заходу та під час проведення досудового слідства, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам переховування від суду, вчинення іншого злочину, незаконного впливу на потерпілого та свідків, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу; задоволено клопотання прокурора; запобіжний захід ОСОБА_7 , залишено у виді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою до 10 листопада 2019 року включно, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :