Номер провадження: 11-кп/813/1503/19
Номер справи місцевого суду: 495/520/13- к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2019 р., якою під час судового розгляду по суті кримінального провадження №0000045 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Великомихайлівка Одеської обл., громадянина України, який до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.05.2009 Роздільнянським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строк 1 рік;

- 08.12.2009 Київським райсудом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, в силу ст. 71 КК України до 4 років 1 міс. позбавлення волі; звільнений від відбування покарання умовно-достроково на підставі постанови Пісчанського райсуду Вінницької області від 11.07.2012, невідбутий строк 1 рік 3 місяці 7 днів,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.09.2019 р.;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 29.07.2019 р., в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000045 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України був продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07.09.2019 р.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- суд 1-ої інстанції при винесенні ухвали, не врахував те, що обвинувачений знаходиться під вартою протягом 7 років без постановлення остаточного рішення та встановлення його вини у вчиненні злочинів;
- суд 1-ої інстанції не врахував обставини щодо стану здоров`я обвинуваченого, а саме те, що за час знаходження під вартою він захворів невиліковною хворобою, яка потребує обстеження та лікування кваліфікованими лікарями;
- факт здійснення злочинів, інкримінованих обвинуваченому не підтверджується жодними об`єктивними та допустимими доказами.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, наданого Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою Одеської області до апеляційного суду, в Київському райсуді м. Одеси на стадії судового розгляду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 09.07.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Саме із зазначених вище підстав колегія суддів не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення факту здійснення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, оскільки вказані обставини встановлюються та доводяться під час судового розгляду кримінального провадження по суті, знаходять своє відображення в судовому рішенні за результатами проведення судового розгляду, а тому не можуть бути предметом перегляду під час оскарження ухвали суду про продовження строку застосування запобіжного заходу.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, їх характеру, тяжкості та зухвалості, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним (позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, існують ризики того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, апеляційний суд враховує, що на час апеляційного розгляду, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вже сплив, та на даний час діє інша ухвала Київського райсуду м. Одеси, якою йому продовжений запобіжний захід до у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 129, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 07.09.2019 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4