Справа № 729/1042/19
1-кп/729/173/19 р.

У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
До Бобровицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.1 ст. 358 КК України.
Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, судове провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні, одноособово суддею. Заявив клопотання про арешт майна ОСОБА_3 , яке обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 ухилявся від сплати податків шляхом заниження оподатковуваного доходу, отриманого за товари та послуги за результатом його підприємницької діяльності. В зв`язку з чим заявлено позов на суму 7 622 301, 37 грн. З метою забезпечення заявленого цивільного позову, просить накласти арешт на належну ОСОБА_3 квартиру в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області.
Обвинувачений та захисник заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно у зв`язку з недостатністю підстав для його накладення. Захисник заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю нормам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт не скріплений печаткою. Також у зв`язку з тим, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не є конкретним за змістом, докази на яких ґрунтується обвинувачення є неналежними та недопустимими та їх неможливо покласти в основу обвинувачення.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту, так як нормами КПК України не передбачене затвердження обвинувального акту печаткою. Вказав, що твердження щодо неналежності та недопустимості доказів є лише припущенням сторони захисту.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як видно з матеріалів кримінального провадження прокурором прокуратури Чернігівської області заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 7622301, 37 грн. податкових платежів, що не надійшли до державного бюджету України.
Згідно наданої прокурором інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №183590005, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 105,3 кв.м.
Частиною 8 ст. 170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Враховуючи вищевикладене та те, що зазначена в обвинувальному акті сума заподіяної шкоди складає 7622301, 37 грн., суд приходить до висновку, що накладення на належну ОСОБА_3 квартиру в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області буде співмірним із заподіяною шкодою, а тому клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо заявленого захисником обвинуваченого клопотання про повернення обвинувального акту слід зазначити таке.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7--1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Вищевикладена норма закону не містить жодних посилань на обов`язковість скріплення прокурором обвинувального акту печаткою, а тому посилання захисника на необхідність повернення обвинувального акту прокурору з даної підстави не заслуговують на увагу.
Також не може бути взяте до уваги посилання захисника на правову позицію Верховного Суду України у справі №5-50кс15 від 09.07.2015 року, оскільки правова позиція Верховного Суду України у вказаній справі не стосується складення та затвердження обвинувального акту.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 містить всі відомості визначені ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема і посилання на статті, ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення, таким чином твердження захисника щодо відсутності конкретики в обвинувальному акті не заслуговують на увагу.
Окрім викладеного вище, також не можуть бути взяті до уваги твердження захисника щодо необхідності повернення обвинувального акту у зв`язку з тим, що ґрунтування обвинувачення здійснено на доказах, одержаних не у відповідності до чинного законодавства, які є неналежними та недопустимими. Відповідні обставини з`ясовуються судом не на стадії підготовчого провадження, а під час судового розгляду, в процесі якого, згідно з приписами ст. 22 КПК України, сторона обвинувачення і сторона захисту на основі змагальності самостійно обстоює свої правові позиції, права, свободи і законні інтереси засобами передбаченими КПК України і надає суду відповідні докази, які суд, відповідно до ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приймає відповідне процесуальне рішення у формі вироку - обвинувального чи виправдувального.
Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Судом не встановлено недоліків обвинувального акту, які б перешкоджали призначення його до судового розгляду, отже суд не знаходить підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
Питання пов`язані з підготовкою до судового розгляду кримінального провадження передбачені ст. 315 КПК України вирішені, підготовчі дії виконані, тому необхідно призначити судовий розгляд, одноособово суддею, на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.
Враховуючи вимоги ч.5 ст.314 та ст. 314-1 КПК України, суд вважає за необхідне доручити уповноваженому органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого.
Заходи забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідуванні не застосовувались і відповідні клопотання в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не заявлялись.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 22, 94, 170, 314-316 КПК України,
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 105,3 кв.м, яка на праві власності належить ОСОБА_3 , згідно інформаційної довідки № 183590005 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.
Призначити у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд одноособово суддею, кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.1 ст. 358 КК України на 30 жовтня 2019 року на 10 год. 00 хв.
Судовий розгляд здійснювати за участю прокурора, обвинуваченого, захисника.
Доручити Бобровицькому районному сектору Філії Державної установи « Центр пробації» в Чернігівській області скласти та подати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1