Ухвала
Іменем України
09 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 317/75/17

провадження № 51 2343 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 листопада 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року,
встановила:
За вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 08 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та закрити кримінальне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.

Засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з аналогічною за змістом касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Також, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування вироку місцевого та ухвали апеляційного судів, знову посилається на неповноту судового розгляду та заперечує правильність встановлених фактичних обставин справи, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При повторному зверненні засуджений ОСОБА_4 обмежився лише формальною вказівкою про допущення судами першої та апеляційної інстанції, на його думку, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, при розгляді кримінального провадження щодо нього. При цьому засуджений так і не конкретизував у чому саме полягали такі порушення процесуального закону, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених у кримінальному проваджені судових рішень та чому їх слід відносити до підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

Також, ОСОБА_4 так і не навів доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексуперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановила:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 листопада 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3