Справа № 346/3173/19
Провадження № 11-кп/4808/312/19
Категорія ч.3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2019 року обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 вересня 2019 року, до 14.45 год.

Встановлено розмір застави, який становить 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 280 гривень 00 копійок. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками.

На вказану ухвалу суду подано апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_9 , в якій просить змінити міру запобіжного заходу для нього з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що не визнає себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, обраний розмір застави є завеликим, він є єдиний чоловік у сім?ї, який має можливість працювати.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили обрати обвинуваченому запобіжний заход у виді домашнього арешту, або зменшити розмір застави,

- прокурор просив залишити ухвалу суду без змін, оскільки вважав, що суд першої інстанції обгрунтовано обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляція обвинуваченого підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 фактично вказує на те, що не погоджується із обраним видом запобіжного заходу у виді тримання під вартою із встановленим розміром застави та просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2019 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 до 13 вересня 2019 року до 14 год. 45 хв.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказане рішення суду є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі та які пов`язані з необхідністю оцінки досліджених судом доказів.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати додаткові перешкоди щодо забезпечення виконання судом першої інстанції вимог про розгляд кримінального провадження у розумні строки. .

Зі змісту пояснень сторін вбачається, що на даний час розгляд кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України по суті ще не розпочався і було проведено тільки підготовче судове засідання суду першої інстанції.

Колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.05.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк два місяці, який закінчувався 29 липня 2019 року.

Зі змісту пояснень сторін вбачається, що правовою підставою для ухвалення відповідного рішення стало порушення обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язків, покладених на нього у зв`язку з обранням стосовно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, зі змісту пояснень захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 вбачається, що фактичною підставою для зміни запобіжного заходу він вважає відмову обвинуваченого ОСОБА_9 надати показання щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вищевказані доводи сторони захисту носять вірогідний характер та не підтверджуються належними та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

Прокурор в судовому засіданні наголосив на необхідності обрання строків тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки вчинені ним злочини є тяжкими, обвинувачений не працює, може ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків, у обвинуваченого відсутнє нерухоме чи рухоме майно, був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання за вчинені кримінальні правопорушення, санкція статті 185 ч.3 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_9 , передбачає покарання від 3 до 6 років позбавлення волі.

В ухвалі Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2019 року, яка є в матеріалах справи, зазначено обставини, які послужили підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: обвинувачений не працює, не має постійного доходу, не має міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання за вчинені кримінальні правопорушення. Крім цього, обвинувачений, підтримуючи стосунки із кримінальним елементом району, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний тяжкий злочин, знаходячись на волі, обвинувачений також може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив новий злочин під час іспитового строку.

На час постановлення ухвали суду судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочався, вищеперераховані обставини, зазначені в оскаржуваній ухвалі, не змінилися, інших обставин, які б надавали підстави до зміни запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою суд не вбачав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, які у відповідності до вимог ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні ризики є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненому злочині.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зокрема застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки є неможливим через відсутність осіб, які згодні взяти на себе це зобов`язання, а застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту є занадто м`яким запобіжним заходом, що не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі підозрюваного.

Таким чином, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, так і необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 вироком Коломийсського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.02.2019 року був засуджений за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч.3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, яке повністю відбув 21.03.2019 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні декількох крадіжок з різних магазинів, внаслідок чого потерпілим було заподіяно істотну шкоду.

Вищевказані обставини свідчать про наявність обґрунтованого ризику того, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне провадження.

Суд дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_9 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Суд обґрунтовано вказав на можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не можу бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 та п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку колегії суддів, при визначенні підозрюваному розміру застави, слідчий суддя належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_9 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, та дійшов правильного висновку щодо розміру застави в межах 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 280гривень.

Вищевказаний розмір застави є обґрунтованим і визначений з дотриманням вимог міжнародного та національного законодавства, з врахуванням тяжкості та обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, даних про його особу та наявності ризиків, передбачених у статті 177 КПК України та того, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для зміни запобіжного заходу, як про це просить обвинувачений ОСОБА_9 , немає, а тому ухвалу суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст.177, 178, 183, 184, 331, 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2019 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5