Справа № 466/8148/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/569/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м . Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001011 від 02 березня 2017 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Відповідно до п. "г-1" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами. Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Згідно вироку суду, 01 березня 2017 року близько 20 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Єрошенка в напрямку вулиці Джерельної, при проїзді ділянки дороги, порушив вимоги Розділу 1 пп.1.5; Розділу 2 пп 2.3 б), д) ; Розділу 18 пп.18.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку № 8 вулиці Генерала Грекова в м. Львові, по якому в цей час зліва на право, по ходу руху автомобіля, рухався у темпі спокійного кроку пішохід ОСОБА_10 , не зменшив швидкості та своєчасно не зупинив керований ним автомобіль, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_10 , який в результаті наїзду отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, а саме перелом лобної кістки зліва, з переходом на основу черепа, забій головного мозку легкого ступеня, рана лобної ділянки, садно лобно-тімяної ділянки голови зліва, відкритий перелом середньої третини обох кісток правої гомілки, закритий перелом лівої ключиці, рана передньовнутрішньої поверхні середньої третини правої гомілки, синці на повіках обох очей на передній поверхні лівого надпліччя, садна передньозовнішньої поверхні нижньої третини правого стегна, в ділянці крила клубової кістки зліва, на передньозовнішній поверхні лівого колінного суглобу. Ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 утворились від контактів з тупими твердими предметами, могли бути причинені 01.03.2017р., незадовго до поступлення в лікарню під час ДТП-при автонаїзді легкового автомобіля справа, та дещо спереду, з первинним ударом виступаючими частинами автомобіля о зовнішню поверхню третини правого стегна з наступним падінням та ударом лівою лобною ділянкою голови та лівою ключичною ділянкою до тупих предметів, можливо виступаючих частин кузова автомобіля.
Згаданий вирок суду першої інстанції оскаржив заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 .
У поданій апеляційній скарзі просить вирок Шевченківського районного суду Львівської області від 26 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, скасувати в частині звільнення від відбування покарання внаслідок амністії. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Виключити застосування п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що п. «ґ-1» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» пов`язує можливість застосування амністії не із наявністю у особи статусу пенсіонера, а із досягненням відповідного віку, визначеного у ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 60 років. Обґрунтовуючи своє рішення, суд покликається на те, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, та є пенсіонером. Водночас встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» 07 вересня 2017 року йому виповнилось лише 52 роки, а відтак він не досяг встановленого Законом України «Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60-річного віку, з досягнення якого можливе застосування до засудженого амністії.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку поданої апеляції, обвинуваченого та захисника про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», то слід вказати наступне.
Відповідно до ст.85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Згідно з ст.86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до п. «ґ-1» ст. 1 Закону «України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Із змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що амністія на підставі п. «ґ-1» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» може бути застосована до особи, яка досягла на день набрання чинності цим законом 60-річного віку.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» 07 вересня 2017 йому виповнилось лише 52 роки, а відтак він не досяг встановленого Законом України «Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 60-річного віку, з досягнення якого можливе застосування до засудженого амністії.
Цей факт визнав сам обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 у своєму клопотанні до апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року про застосування до обвинуваченого п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таких законодавчих вимог суд першої інстанції не врахував, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Стосовно застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», то слід зазначити, що по цьому пункту звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні, зокрема, необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, якщо на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Проте, обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що у нього є також рідна сестра ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є працездатною. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що його мати ОСОБА_12 померла.
Відтак до обвинуваченого ОСОБА_7 не можна застосувати п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Що і було встановлено колегією суддів. Отже, апеляційні вимоги у цій частині є підставними і підлягають до задоволення.
Разом з цим, заступник прокурора області у поданій апеляційній скарзі просив колегію суддів застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги у цій частині підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
У силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З аналізу норм ст. 75 КК України вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, або ж свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу ОСОБА_7 , який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, обставини, які пом`якшують покарання , а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування збитків потерпілому, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На переконання колегії суддів, такі обставини, на які посилається прокурор у поданій апеляції, як щире каяття, визнання вини, часткове відшкодування шкоди потерпілому, сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин дають підставу застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 419, 420, 426 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання скасувати.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки.
На підставі ч. 1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4