Справа № 127/258/19
Провадження №11-кп/801/403/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку з відсутністю обґрунтованих пенологічних підстав для його подальшого тримання в установі виконання покарань. Апелянт вважає судове рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що суперечить практиці Європейського Суду з прав людини. Посилається на те, що судом не надано оцінки особи засудженого та його поведінки під час відбування покарання. Вказує на неправомірність відмови у звільненні від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого та його захисника на підтримку апеляційних вимог, прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги та вказав, що судове рішення є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2008, згідно якого він засуджений за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, п.п 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

В Україні існує механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Стаття 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника в апеляційній скарзі про неврахування судом при розгляді клопотання засудженого вимог ст. 3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних ними рішень Європейського суду з прав людини.

Чинне законодавство України щодо можливості здійснення шляхом помилування заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років відповідає вимогам вказаної Конвенції і практиці Європейського Суду з прав людини.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , засудженого до довічного позбавлення волі, як таке, що не передбачене законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Доводи сторони захисту щодо не надання судом оцінки особи засудженого та його поведінці під час відбування покарання є неспроможними, адже суд невповноважений оцінювати наявність підстав для звільнення засуджених до довічного позбавлення волі, це прерогатива Президента України, який наділений правом помилування таких осіб.
Захисник не навів конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів засудженого, а обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Окрім того, слід звернути увагу, що питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі раніше вже було предметом судового розгляду, за результатом якого Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу від 13.12.2017 про відмову адвокату ОСОБА_9 в задоволенні її клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_7 достроково або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення проміжку часу для його повторення та визначення критеріїв, на підставі яких він має відбуватись. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.02.2019 дане судове рішення залишено без змін.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом Суддя