Номер провадження: 11-сс/813/1879/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволені клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим суддею було відмовлено в задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення огляду, який фактично був проведений 01.11.2019 року, та за результатами якого й було вилучено зазначені у клопотанні речі, тому в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на майно теж відмовив.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді постановлена без повного з`ясування всіх обставин справи, з істотними порушеннями вимог процесуального закону, її висновки суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що розгляд клопотання проведено без належного виклику для розгляду такого клопотання слідчого та прокурора та відповідно без їх участі, тому слідчий та прокурор були позбавлені можливості реалізувати свої права. Вилучене майно по кримінальному провадженню є речовим доказом, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, та власника майна, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора та просили її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Як убачається з клопотання слідчого, під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0002168, внесеного до ЄРДР 02.11.2019 року за заявою ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в ході оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення особи, яка вчинила правопорушення, слідчим проведено огляд приміщення службового кабінету №30, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 17А Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, де було виявлено та вилучено ювелірні прикраси та грошові кошти.

Проте, з матеріалів клопотання убачається, що відповідно до протоколу огляду місця події від 01.11.2019 року зазначене майно було виявлено та вилучено за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 за місцем події.

Разом з тим, зазначена копія протоколу, на який посилався прокурор та підтверджував факт вилучення майна є такою, яку неможливо прочитати та встановити зміст зазначеного протоколу, що унеможливлює в повній мірі встановити обставини проведеного огляду та у кого і яке саме майно було виявлено та вилучено (а.п. 16-18).

Також до клопотання долучено протокол огляду місця події від 01.11.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вісім слідів пальців рук на п`яти відрізках липкої стрічки.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено, та не заперечувалось прокурором, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 04.11.2019 року, копія якої була надана в судовому засіданні, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , про проведення обшуку у даному кримінальному провадженні за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні прокурор та слідчий пояснили, що після вчинення злочину підозрювана особа була запрошена до вищевказаного відділку поліції, де в приміщенні кабінету було вилучено викрадене майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 .
Крім того, апеляційному суду було надано протокол пред`явлення речей для впізнання від 05.11.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 впізнала своєї речі серед вилученого в ході огляду майна, що в свою чергу, ставить під сумнів необхідність накладення арешту на дане майно, а навпаки вказувало на необхідність повернення такого майна потерпілій.
Більше того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування щодо мети та підстави накладення арешту на вищевказане майно. При цьому ані прокурором, ані слідчим не наведені належні підстави та мета накладення арешту на майно, як то передбачено вимогами ч.2 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що для з`ясування обставин кримінального правопорушення та дієвості кримінального провадження, належним та достатнім було проведення огляду вилученого майна, виконання інших необхідних слідчих дій та повернення належного потерпілій майна його власнику, оскільки у разі накладення арешту на зазначене майно, право власника майна, яка у даному кримінальному провадженні є потерпілою на розпорядження (та або) користування цим майном буде порушено.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали слідчого судді,
у зв`язку з чим, відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2019 року, про відмову у задоволені клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,- залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4