Справа№ 308/8389/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001623 від 13.05.2016 року, про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Ужгород, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, перебуває у декретній відпустці, розлученої, має на утриманні вісім неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 127 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 36 від 12.02.2016 року «Про призначення опікуна» обвинуваченій ОСОБА_10 (на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень до розірвання шлюбу попереднє прізвище ОСОБА_11 передано під опіку малолітніх дітей сиріт ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які з 18 лютого 2016 року проживали в будинку опікуна за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом незначного часу проживання дітей Локотошів в родині ОСОБА_16 остання виявилася психологічно непідготовленою до одночасної опіки над п`ятьма дітьми сиротами, не врахувала особливості малолітнього ОСОБА_6 , які полягали у гіперактивності хлопчика, його емоційній нестриманості, недостатньому рівні сформованості пізнавальних процесів, незначного відставання розвитку мнестичної, мисленнєвої діяльності, концентрації та обсягу уваги, загальному недорозвиненні мовлення ІІІ рівня, корекція яких вимагала постійної уваги до дитини, контролю та особливих зусиль з боку опікуна, не змогла забезпечити підопічній дитині необхідні умови проживання та розвитку та адаптувати хлопчика до проживання у новій родині. Навпаки, необхідність особливої уваги до дитини при відсутності теплого емоційного зв`язку із нею в умовах виховання власних п`ятьох дітей та очікуванні народження шостої дитини, сформували у ОСОБА_16 неприязне відношення до ОСОБА_6 , що призвело до систематичного, багаторазового, умисного заподіяння дитині опікуном фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою спонукати ОСОБА_6 виконувати її вказівки, зокрема, мити руки перед вживанням їжі, виконувати її вимоги щодо лікування бронхіту, вставати вночі до туалету, вчити уроки, дотримуватися прийнятної для опікуна поведінки вдома та встановлених нею правил спілкування з іншими дітьми в родині, залякування та покарання дитини за недотримання таких вказівок.

Протиправні дії ОСОБА_16 у відношенні малолітнього ОСОБА_6 полягали в умисному заподіянні дитині опікуном в період з 4 квітня 2016 року по 8 травня 2016 року за місцем проживання опікуна в будинку АДРЕСА_1 , сильного фізичного болю та страждання, внаслідок систематичного нанесення дитині побоїв, спричинення умисних легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, притулення до підборіддя дитини розігрітої ложки і заподіяння у такий спосіб опікової рани, а також застосування до дитини нелюдського та такого, що принижує його гідність поводження, що виявилося у неодноразовій відмові дати їжу через немиті руки, позбавленні можливості спати у ліжку через мимовільне сечовипускання під час сну, зв`язування рук скотчем, багатогодинне стояння біля стіни, зокрема і 11 квітня 2016 року.

У період з 4 квітня 2016 року до 18 квітня 2016 року ОСОБА_16 , знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_6 , нанесла йому множинні удари ременем з металевою пряжкою та пластмасовою вішалкою для одягу по спині та правому стегні, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, які потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

Продовжуючи насильницькі дії у відношенні малолітнього ОСОБА_6 , та діючи з єдиним злочинним наміром, ОСОБА_16 , в період з 20 квітня 2016 року по 8 травня 2016 року, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_6 , з метою залякування потерпілого, притулила йому розігріту металеву ложку до підборіддя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді округлої форми рубця (наслідок опіку) на підборідді, трохи лівіше від середньої лінії, які потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

Не зупиняючись на цьому, 8 травня 2016 року, в період з 9 до 17 год., ОСОБА_16 , знаходячись за місцем свого проживання в коридорі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та їх кримінальну караність, настання наслідків у вигляді тяжкої шкоди здоров`ю, бажаючи настання саме таких наслідків, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_6 , з метою залякування потерпілого та покарання за неприйнятну на думку опікуна поведінку, умисно завдала малолітньому ОСОБА_6 множинних ударів ременем з металевою пряжкою та пластмасовою вішалкою для одягу по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв обличчя, волосистої частини голови, множинних екстракраніальних (зовнішніх) гематом м`яких частин голови, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, множинних забоїв та гематом голови, тулуба та кінцівок, субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 9 травня 2016 року, о 00 год. 20 хв., був госпіталізований до обласного клінічного центру неврології та нейрохірургії м. Ужгорода та проходив лікування у різних закладах охорони здоров`я дитини в Закарпатській області до 10 червня 2016 року.

Нанесенням ОСОБА_16 тілесного ушкодження у вигляді субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука потерпілому ОСОБА_6 спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент його спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я, тілесного ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тілесне ушкодження середньої тяжкості, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я, а також тілесного ушкодження у вигляді гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу тяжке тілесне ушкодження.

Разом з тим, в період з 4 квітня 2016 року до 18 квітня 2016 року, ОСОБА_16 , знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_6 з метою його залякування, для викликання у дитини почуття страху, щоб примусити малолітнього дотримуватися прийнятної для ОСОБА_16 поведінки вдома, нанесла йому множинні удари ременем з металевою пряжкою та пластмасовою вішалкою для одягу по спині та правому стегні, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, які потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

Крім того, в період з 20 квітня 2016 року по 8 травня 2016 року, ОСОБА_16 , знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_6 , з метою залякування потерпілого, притулила йому розігріту металеву ложку до підборіддя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді округлої форми рубця (наслідок опіку) на підборідді, трохи лівіше від середньої лінії, які потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не визнала та пояснила, що у лютому 2016 року, до того як вона взяла під опіку дітей, проживала разом зі своїми чоловіком та п`ятьма дітьми по АДРЕСА_1 . Бажання взяти під опіку ще п`ятьох дітей у неї було викликано тим, що вона хотіла надати їм другий шанс у житті. Вона мала можливість надати умови для виховання дітей, а також фінансове становище дозволяло їй це зробити, оскільки чоловік заробляв по дванадцять-п`ятнадцять тисяч гривень у місяць. 12.02.2016 року, на день винесення рішення про надання їй дітей під опіку, вона була одруженою. Перед тим, як взяти дітей під опіку вона проходила навчання у центрі соціальної служби дітей та молоді, щоб бути потенційним опікуном для дітей. Крім того, перед тим, як взяти дітей під опіку, вона навідувала Перечинську школу-інтернат разом зі соціальними службами. Вона познайомилася з ОСОБА_17 , контакт з усіма дітьми відбувся протягом десяти хвилин. Коли налагоджувала контакт з ОСОБА_18 , то документи про те, що він потребує спеціальної програми навчання їй не надавали, а про це вона вже прочитала вдома в документах. Після контакту з дітьми вона вирішила взяти їх під опіку. Коли вона брала дітей за місцем проживання вони знайшли спільну мову з її рідними дітьми, яких вона рік перед цим готувала до цього. Дітей у будинку вона розмістила таким чином, що у великій передній кімнаті помістилися всі хлопці, а в задній кімнаті розмістила дівчат. ОСОБА_18 проживав в одній з кімнат разом з її чотирма дітьми. Вона влаштувала ОСОБА_19 на навчання в НВК «Гармонія». Вдома діти були чемними. Вона справлялася з ОСОБА_18 . З 04.04.2016 року ОСОБА_18 не відвідував дитячий навчальний заклад, оскільки дитина була хворою, вона здавала аналізи дитини. На повторний огляд до лікаря ОСОБА_20 вона не пішла, так як має право на вибір іншого лікаря. З приводу того як виникли садна на спині ОСОБА_18 , які були виявлені під час візиту комісії в складі соціальних служб, пояснила, що їй неприємно про це згадувати. Зазначила, що якого це числа вночі було вона не знає. Вона займалася дітьми та вкладала їх спати. Її чоловік почав вживати наркотики, приходив додому пізно ввечері, коли вона зазвичай вкладала дітей спати. ОСОБА_18 був досить жвавим у школі, їй телефонували, що він втік зі школи, зриває уроки, стрибає по партам, то їй дівчата розказували, що міг дістати булочку із смітника та їсти. Вона робила все можливе, щоб цього не відбувалося, ходила сама і купляла булочки, щоб не давати йому гроші. Вона так досить довго відвідувала школу, щоб все відбувалося належним чином, як повинно бути у дітей, поки ОСОБА_21 не сказала, що дітям потрібне інакше навчання, і почала лізти у справи її сім`ї без відома. На це діти реагували неадекватно та виходили з-під контролю. Діти досить відставали у навчанні, не справлялися з програмою. ОСОБА_18 та ОСОБА_22 взагалі навіть не уміли читати. З ОСОБА_18 у неї були неодноразово розмови, то вони речі разом вішали, то він допомагав їй їсти робити, поки діти її були на групі, вона їх забирала швидше, щоб поговорити про поведінку. ОСОБА_18 все їй казав, що буде чесним та вчитиметься, але потім сказав, що вчитися не хоче і читати не буде. Про це все почув її колишній чоловік ОСОБА_23 . Поки вона займалася своїми меншими дітьми, клала їх спати, він вчив його читати. На той час вона була вагітною шостою дитиною і напевно її організм виснажувався. Вона старалася встигати все, вони вже з чоловіком перебували в не дуже нормальних відносинах. Поки вона клала дітей спати, то чула, як вони читали на кухні, а потім заснула. Далі вона пізно прокинулася і обійшла кімнати, де спали дівчата і хлопці та побачила, що ОСОБА_18 не було у ліжку. На кухні його теж не було і вона почула крик у ванній: «чи ти будиш читати, чи ні». Вона зайшла у ванну і побачила, як ОСОБА_18 стоїть з книжкою на тумбочці та читає. Через дві хвилини побачила у колишнього чоловіка шланг гумовий і не зрозуміла, що відбувається. Як все відбулося вона не буде розповідати, оскільки не пам`ятає. Вона спитала навіщо це, а чоловік сказав їй, що він йому пояснює, якщо ОСОБА_18 не прочитає, то отримає цим. Вона ОСОБА_18 забрала та відвела у кімнату, однак чоловік був під впливом наркотиків. Вона бачила, що щось відбувається, але у той момент не зобразила оглянути його і з того моменту вона не могла заснути. Вранці вона піднімала дітей з ліжка і підійшовши до ОСОБА_18 побачила, що він не виспався. Піднімаючи ОСОБА_18 з ліжка він сказав їй, що йому боляче. Вона відвела його у ванну і сказала показати їй, де йому боляче, на що він сказав, що його болить спина. Коли вона підняла кофту, то позаду на спині вже були шрами, але крові не було. Потім ОСОБА_18 показав їй ще на сідницях і спині, він попісяв і випісяв кров. Тоді її охопила велика паніка. Поки вона відправила дітей спати, одягнула ОСОБА_18 і пішла до знайомої, яка побачила на спині шрами, і якій вона збрехала про причини того, що сталося. Знайома оглянула дитину і вона сказала їй, що нібито ОСОБА_18 впав, порушень ніяких не було. ОСОБА_18 на тілі почав здирати шкіру, відірвавши собі одного разу ніготь. Знайома виписала ліки, але ОСОБА_18 продовжував здирати шкіру. Через певний період ОСОБА_18 пішов у душ, а в нього одна нога довга, інша коротша, з дуже великою плоскостопістю. В душі, чи не було килима, чи чогось іншого, ОСОБА_18 впав і сильно вдарився об сходинку та почав втрачати координацію. Діти вже спали, так як було досить пізно, десь пів на десяту. Коли вона посадила ОСОБА_18 на стільчик, то побачила, що він на ньому вже не сидить. Вони його одягнути і помили. Колишній чоловік сказав їй не йти у лікарню, так як викличуть поліцію, однак вона його не послухала. Вона тоді повезла ОСОБА_18 в лікарню. До соціальних служб та у поліцію вона не зверталася з приводу вчинення насильства щодо ОСОБА_18 її колишнім чоловіком ОСОБА_24 , так як боялася свого чоловіка. Коли 11.05.2016 року комісія приходила до неї додому, то вона сказала їм, що ОСОБА_18 сам себе травмував. З приводу виявленої у ОСОБА_18 рани на підборіді пояснила, що вона одного разу варила гречку, він підійшов до умивальника та почав їсти помиї і притулився до каструлі з гречкою. Вона щось йому сказала, але не пригадує що, і в неї якраз була гаряча ложка у руках. На це все, коли вона була біля нього з ложкою, відтягнута ложку та спитала, що він робить, і що там попечеться, і ще у неї гаряча ложка у руках. ОСОБА_18 припікся до каструлі, тому що дивився, що там є і був тому що постійно був голодним. Чому ОСОБА_18 пояснив, що йому прикладалася розпечена ложка до підборіддя їй не відомо. Вважає, що ОСОБА_18 плутається у свої поясненнях, не розрізнюючи речі, що відбувалися з ним у минулому, а саме, що мали місце у його попередній сім`ї, де його рідний батько хотів вбити матір вилкою, які у свою чергу вживали алкогольні напої. 08.05.2016 року, вранці, напередодні, коли ввечері ОСОБА_18 повезли у лікарню, її діти пішли в школу, чоловік на роботу, а вона залишилася вдома з ОСОБА_18 , так як він був хворий і не відвідував навчальний заклад. Що відбувалося вказаного дня вона не пригадує, так як це було три роки назад. Ввечері, вказаного дня, всі повернулася додому, вона нагодувала їх, робила з дітьми уроки, помила їх та поклала спати. Вказаного дня ОСОБА_18 впав у душі, о котрій годині не пам`ятає, і цього ніхто не бачив. Двері у ванній кімнаті були відчиненні, а вона знаходилася в кухні. Вона з ним спілкувалася і коли вже відбувся стук, вона, чи старша дитина, до нього побігла. У той момент ввечері всі знаходилася вдома. Вона почула падіння і пішла у ванну кімнату, підняла ОСОБА_18 , який був при свідомості. Вона одягнула ОСОБА_18 і відвезла його в лікарню. У той момент, вдома, ОСОБА_18 не втрачав свідомість, проте втрачав координацію рухів. Вона приїхала до лікарні, куди зайшла сама, а ОСОБА_18 залишився в автомобілі, так як не могла його занести. У чергового лікаря вона запитала як принести ОСОБА_18 . Після того дитину забрали в медичний заклад, вона навідувала дитину, однак її не впускали. У подальшому вона двічі приїздила у лікарню в м. Мукачево, приносила дитині кульок з речами, їжею та розмальовками, однак її не впускали. Після лікування ОСОБА_18 вона написала у соціальну службу заяву про відмову від опіки над ним. Дане рішення прийняла у зв`язку з тим, що відбувалося, вона зрозуміла, що ОСОБА_18 до них більше не повернеться. З приводу того, чому ОСОБА_18 під час досудового розслідування та в суді надав покази про те, що вона над ним тривалий час знущалася, використовувала жорсткі методи виховання, зв`язувала йому руки скотчем, він тривалий час знаходився у неї в підвалі, не давала йому їсти, припікала гарячою ложкою до підборіддя та била вішалкою, обвинувачена пояснила, що ОСОБА_18 жодного разу у неї в підвалі не був і він навіть не знає, де знаходиться підвал. Скотчем вона погрожувала ОСОБА_18 , коли він дер собі рани, і казала йому, що зав`яже руки, однак не зв`язувала йому руки. Дітей вона не била, могла тільки говорити, що дасть «по задниці». Щодо того, чому ОСОБА_18 надав такі пояснення, обвинувачена вважає, що йому підказували під надання таких показів. Вона також відмовилася від опіки на ОСОБА_25 , яка на даний час перебуває у притулку, тому що у садочку була дуже велика зміна вихователів, ОСОБА_26 знає як маніпулювати людьми, могла неодноразово бити дітей у садку, не слухалася вихователів. ОСОБА_27 почала збирати проти неї ( ОСОБА_10 ) людей, вручатися у її сімейні справи, і вона зрозуміла, що у неї можуть виникнути проблеми. У неї вдома ОСОБА_26 була належним чином чемною, а садочку робила все, що хотіла, так як вихователь не справлялася із своїми обов`язками. Свою вину у пред`явленому їй обвинувачені взагалі не визнає. Відносини з її колишнім чоловіком почали псуватися після того, коли він почав приходити одому в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, пред`являти їй різні претензії щодо дітей. Потім вона почала викликати поліцію з приводу поведінки чоловіка, а також подала заяву про розірвання шлюбу з ним, однак вже після того, як відносно неї порушили кримінальну справу. Жодних заходів щодо чоловіка, звернення у поліцію, в орган опіки та піклування зі скаргами, до того як стався вказаний випадок і їй було повідомлено про підозру, вона не вживала, оскільки хотіла зберегти сім`ю. Після того вона фактично взяла вся вину на себе, не вчинивши нічого, чоловік обвинувачував її, погрожував розправою та вбивством, вона боялася. Чоловік приходив в стані, ображав її та всіх, піднімав на неї руки, дітей не бив. Коли ОСОБА_18 хворів, то вона водила його до інших лікарів, прізвища яких не пригадує. Дитину вона не чіпала. Травма на голові у ОСОБА_18 була до того моменту, як він прийшов до неї жити, струс мозку в нього відбувся тоді, коли впав у ванній, однак дату не пригадує. Вихованням ОСОБА_18 займалася вона, дитина плутає минуле і теперішнє, його дуже чітко запрограмували, у зв`язку чим він надав такі показання. Щодо тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_18 , обвинувачена зазначила, ще перший раз шлангом його побив її чоловік, другий раз дитина сама заподіяла собі травми, впавши при падінні у ванній кімнаті, третій раз сам собі заподіяв, обпікши підборіддя об гарячу каструлю. Більше за вказаний час її колишній чоловік не бив ОСОБА_18 .

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 127 КК України, доведена повністю. Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, суд вважає, що вина в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Малолітній потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні у режимі відеоконференції у присутності практичного психолога Перечинської ЗОШ-інтернат І-ІІ ст. ОСОБА_28 та законного представника директора Перечинської ЗОШ-інтернат І-ІІ ст. ОСОБА_7 , пояснив, що наразі проживає в школі-інтернат. До того він проживав у прийомної матері ОСОБА_29 . Крім нього та матері разом з ними також проживали його чотири рідні сестри. Матір мала чоловіка, ім`я якого не пригадає. У родині опікуна ОСОБА_29 йому жилося погано, тому що вона його била. Коли він проживав у родині матері, то вона пила алкоголь. Матір била його, коли він проживав у неї. Він постійно ходив у школу. Матір била його ременем та пластмасовою вішалкою щодня, била його по тілу повсюди. Крім нього матір била і його сестер. Матір кричала на нього, коли била. Чи любила його матір він не знає, про це вона йому не казала. В день, перед тим як він потрапив у лікарню, хто вдома знаходився він не пам`ятає. У лікарню потрапив через те, що прийомна матір тазиком головою у воду його топила. Матір била його ременем і вішалкою. Коли проживав з матір`ю, то вона прикладала йому обпечену ложку до його підборіддя, зв`язувала руки скотчем. У той день, коли він потрапив у лікарню, вдома була його сестра ОСОБА_26 . Коли проживав у цій родині, то були випадки, що він падав у ванній кімнаті та зі сходів. Про те, що його вдома б`ють, вчителям у школі він не розповідав, так як боявся. Із-за того, що його била матір, рани на його тілі були на спині та обличчі. Матір обмотувала його скотчем на стільчику. Коли матір завдала йому рани на спині, то вона водила його до лікаря, йому мазали рани. Коли матір його сильно побила і коли потрапив до лікарні, він розповідав лікарям, які його лікували, про те, хто його побив. Коли перебував у лікарні і потім потрапив у школу-інтернат, матір до нього жодного разу не навідувалася, пробачення за те, що матір його била, вона не просила. Він не любить матір і не хотів би повернутися жити до матері ОСОБА_29 . На запитання захисника потерпілий пояснив, що до того, як приїхав проживати до прийомної матері, він проживав у школі-інтернат. Такого випадку, що він падав у школі-інтернаті з гаража на голову вниз не було. Коли він прийшов жити до нової матері, то з нею проживав її чоловік, який ставився до нього добре. У школі він любив робити уроки. Було таке, що батько вночі заставляв його робити уроки, заставляв писати, кричавши на нього, а коли він не слухався, то батько його бив по спині та по всюди. Такого, щоб батько приходив додому п`яним не було і тверезим бив його по спині та по всюди, через що він плакав. Коли батько його бив, то у нього на спині були рани. Перед тим, як він потрапив у лікарню, вдома його била матір, а батько знаходився на роботі. Після того, як мати побила його, то його відвезли у лікарню, але хто він не бачив, оскільки втратив свідомість. На запитання обвинуваченої про те, що коли проживав зі своїми матір`ю та батьком у квартирі на ОСОБА_30 , потерпілий відповів, що він не падав з гаража, а коли батько вчив його читати, то хто прийшов у ванну до нього та захистив, потерпілий повідомив, що не пригадує. На додаткове запитання захисника чи розмовляли з ОСОБА_18 психолог і директор перед допитом у суді з приводу того, що йому потрібно пояснювати у суді, потерпілий повідомив, що йому сказали розповісти у суді всю правду.

Психолог ОСОБА_28 , будучи допитаним у судову засіданні в якості свідка, показав, що працює на посаді практичного психолога Перечинської ЗОШ-інтернат І-ІІ ст. Локотош ОСОБА_18 перебував у Перечинській школі-інтернат до взяття його під опіку ОСОБА_31 . Він був присутнім при першій зустрічі опікуна ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , яка відбулася у кабінеті психолога. Перша зустріч, а саме встановлення контакту ОСОБА_32 з дітьми, пройшла більш-менш нормально, а особливо добре відбулося спілкування між ОСОБА_32 та дівчатами. Після вказаного спілкування ОСОБА_29 з дітьми, вони так само, і він включно, говорили з обвинуваченою про велику відповідальність, а саме про четверо вихованців, і складність. Пам`ятає, що ОСОБА_29 казала, що вона відчуває свою місію допомагати дітям і їх виховувати, тобто хоче і бажає стати для них матір`ю. При перших зустрічах ОСОБА_34 віднісся до майбутньої опікунки ОСОБА_32 більш-менш нормально, але краще віднеслися до неї його сестри. ОСОБА_32 приїжджала при перших зустрічах у школу-інтернат у супроводі начальника служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому, а її чоловіка не було. У подальшому, як йому відомо, чоловік один раз був тоді, коли дітей забирали зі школи. Повну відповідальність з опіки над дітьми брала на себе ОСОБА_29 . Перед тим, як ОСОБА_32 забрала ОСОБА_33 із школи-інтернат, він звертав увагу обвинуваченої на те, що у ОСОБА_18 є затримка психічного та фізичного розвитку, але у школі він проявляв себе добре, його любили вихователі, і надалі люблять, він активний, енергійний. Одне, що у ОСОБА_18 є відставання у розвитку пам`яті, мислення, уваги, що підтверджувалося висновком фахівців Закарпатської обласної психолого-медико-педагогічної консультації. Щороку, вони показували ОСОБА_18 фахівцям, які вивчали його психолого-педагогічний розвиток, і фахівці надали їм свій висновок. Відповідні вивчення ОСОБА_18 фахівцями мали місце 27.08.2014 року, 22.09.2015 року та 14.12.2016 року. Останнього разу ОСОБА_18 вже не був вихованцем школи-інтернат. Фахівці Закарпатської обласної психолого-медико-педагогічної консультації надавали офіційний витяг відповідний свій висновок, в якому було вказано про недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів, незначне відставання розвитку мисленнєвої діяльності, концентрації та обсягу уваги, загальне недомовлення третього рівня. Тобто, зазначене є формулюванням затримки психічного розвитку, і, відповідно до цього фахівці рекомендували навчальну програму для дітей із затримкою психічного розвитку. Це був офіційний документ той витяг, який знаходився в особовій справі дитини. З даним документом ознайомлювалися ОСОБА_32 та служба у справах дітей. ОСОБА_32 вони детально розповідали, що означає затримка психічного розвитку. З того часу, як ОСОБА_18 повернувся до школи-інтернат у 2017 році, після проходження його лікування у медичних закладах, той період, коли він проживав у прийомній сім`ї, позначився на його подальший психосоціальний розвиток. Зокрема, ОСОБА_18 тепер важче встановлювати довірливі відносини з людьми, він намагається уникнути нових знайомств, виявляє травматичні переживання, що пов`язані із сім`єю, виявляє тривожність, має підвищену чутливість, частіше сумнівається у собі, важче пристосовується до нових умов. Але, над цим вони у школі працюють і намагаються допомогти ОСОБА_18 , який, для прикладу, влітку 2018 році оздоровлювався у Королівстві Нідерландів, а саме проживав у фостерній сім`ї, тобто під опікою у сім`ї. Вони працюють над тим, щоб ОСОБА_18 відновив довіру до людей та сім`ї, набував впевненості у собі, тобто, школа працює над тим, щоб подолати ці негативні фактори, що, напевно, сформувалися за місяці його проживання у сім`ї. Він мав розмови з ОСОБА_34 з приводу його проживання у сім`ї ОСОБА_35 . Коли він розпочав говорити з ОСОБА_18 на цю тему, то в останнього відразу починали текти сльози, його дуже болить про це пригадувати, а саме яких він страждань натерпівся. Дитяча психіка ще тільки формується і саме той період, у молодшому шкільному віці, а саме проживання у сім`ї, дуже негативно вплинув на ОСОБА_18 . При першій бесіді з ним ОСОБА_18 розповів йому, що часто матір зв`язувала йому скотчем руки до стільця, так, щоб він впав, сидячи до стільця прив`язаним скотчем. ОСОБА_18 також розповідав, що були такі дні, коли його годували хлібом і водою, тобто не давали повноцінної їжі. ОСОБА_18 дійсно розповідав йому про те, що він мочився (ходив по малому) кров`ю, часто були випадки, що його били предметами. ОСОБА_18 розказував про вішалку, якою його били, про ремінь з металевою із пряжкою, яким його били. ОСОБА_18 показував йому які він має на тілі шрами після травмувань, а саме спину у дуже великих шрамах, а також великі шрами на ногах. Тобто, це було нестерпно і боляче, про що йому говорив ОСОБА_18 , і останній не розуміє, чому він був підданий такому катуванню та знущанню. ОСОБА_18 йому також розповідав про те, що прийомна матір притуляла йому до підборіддя гарячу ложку. Причину такої поведінки прийомної матері ОСОБА_18 не розуміє та не знає. Коли спілкувався з ОСОБА_18 , то останній говорив, що його безпосередньо била матір в родині щоденно. Про батька ОСОБА_18 дуже мало говорить, переважно нейтрально. Про те, що ОСОБА_18 розповідав у суді та безпосередньо йому, то говорив він це щиро, з правдою, таке дитина сама з собою не могла зробити і це є дійсно нанесенні тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_18 справді дійсно про це розповідав, оскільки його це болить, плаче, коли про це йде мова. Крім того, ОСОБА_18 твердо каже, що повертатися до родини опікуна не буде і не хоче в ніякому разі, він у школі почувається добре, йому комфортно, у нього багато друзів у школі. На запитання захисника свідок повідомив, що ОСОБА_18 розповідав, що його часто прив`язували до стільця скотчем, тобто його кілька разів матір прив`язувала. Про те, щоб батько також бив ОСОБА_18 останній йому не розповідав. ОСОБА_18 розповідав, що батько ходив на роботу, а він був вдома переважно з матір`ю та сестрою ОСОБА_36 , і розказував, що були випадки, що батьки випивали алкоголь.

Законний представник потерпілого директор Перечинської ЗОШ-інтернат І-ІІ ст. ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка пояснив, що добре пам`ятає ОСОБА_17 , як вихованця школи-інтернат до того, як останній потрапив до родини опікуна ОСОБА_37 , який був дуже активним хлопцем, умів на своєму настояти. Він не був присутнім при встановленні контакту ОСОБА_37 з дітьми, а був присутнім лише тоді, коли дітей забирали із школи. Щодо стану ОСОБА_18 , в якому останній повернувся до школи після того випадку, коли потрапив у лікарню, свідок зауважив, що пригадує, як він сам забирав дитину з притулку, його знайомі, які також були зі своєю дитиною у лікарні м. Мукачева, розказували йому при зустрічі про стан ОСОБА_18 у лікарні. ОСОБА_18 завжди говорив, що хоче їсти і лише бажав повернутися до школи-інтернат, тому що там він мав змогу поїсти стільки, скільки хоче. ОСОБА_18 особисто при розмові з ним розповідав йому, що над ним знущалися, гарячою ложкою обпікали, і в основному ОСОБА_18 наголошував, що це з ним робила матір. Він безпосередньо бачив тілесні ушкодження на обличчі ОСОБА_18 та на руках. Коли він особисто забирав ОСОБА_18 з притулку після перебування у лікарні, то в дорозі особисто з ОСОБА_18 спілкувався, який йому все розповідав про те, що сталося. Про батька ОСОБА_18 йому нічого не говорив.

Малолітня свідок ОСОБА_14 , будучи допитаною у судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_38 , психолога ОСОБА_39 , законного представника органу опіки та піклування ОСОБА_40 , пояснила, що проживала разом із своїми сестрами та братом ОСОБА_18 у матері ОСОБА_37 . За час проживання ОСОБА_18 не був слухняним, матір його виховувала та казала, що не можна таке робити. Такого не було, щоб матір била ОСОБА_18 та наказувала його. Матір кожний день годувала ОСОБА_18 , вішалкою його по спині не била, руки скотчем не зв`язувала та на стілець не прив`язувала. Такого, щоб матір кричала на ОСОБА_18 , коли той був неслухняним, не було. Рани на спині ОСОБА_18 вона не бачила. Сестру ОСОБА_41 матір також не била. Їй подобається проживати в сім`ї матері і остання не ображає її. Раніше з матір`ю проживав батько.

Малолітня свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною у судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_38 , психолога ОСОБА_39 , законного представника органу опіки та піклування ОСОБА_40 , пояснила, що наразі проживає разом з матір`ю, сестрами та братами по АДРЕСА_1 . З ними також проживав її брат ОСОБА_18 , який не слухався матері, робив те, що не потрібно було робити. Матір не наказувала ОСОБА_18 за те, що він не був слухняним, пояснювала, що не потрібно робити, але він її не слухав. Матір ОСОБА_18 не била. Коли ОСОБА_18 не слухався, то матір ставила його у куток. Таких випадків, щоб матір не давала їсти ОСОБА_18 , коли він не був слухняним, не було. Синців чи подряпин на тілі ОСОБА_18 вона не бачила. У сім`ї матері їй живеться нормально, матір їх не б`є. Разом з ними раніше також проживав батько і були випадки, коли батько скандалив та приходив додому п`яним, а матір викликала поліцію, щоб заспокоїти його. Такого, щоб батько кричав на ОСОБА_18 , закривав у ванній кімнаті та бив не було. Чому ОСОБА_18 та сестра ОСОБА_26 з ними разом зараз не проживають вона не знає.

Малолітня свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною у судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_38 , психолога ОСОБА_39 , законного представника органу опіки та піклування ОСОБА_40 , пояснила, що наразі проживає разом з матір`ю ОСОБА_29 , сестрами та братами по АДРЕСА_1 . Разом з ними у родині також проживав її брат ОСОБА_18 , який не дуже слухався матері. Коли ОСОБА_18 не слухався, то матір з ним говорила, пояснювала, що так не можна робити, але він не звертав на неї увагу. За неправильну поведінку матір могла трошки покричати на ОСОБА_18 . Крім того, ОСОБА_18 міг дерти собі рани на спині, і тоді матір казала йому, щоб він не дер рани, так як скотчем руки йому зав`яже, але цього не робила. Звідки у ОСОБА_18 рани на спині вона не знає. Синяки на тілі ОСОБА_18 не бачила. Вішалкою або качалкою матір ОСОБА_18 не била, їсти давала. Чому наразі ОСОБА_18 та сестра ОСОБА_26 не проживають разом з ними вона не знає. Також разом з ними проживав чоловік матері, і було таке, що чоловік міг приходити п`яним додому та кричати, матір викликала поліцію. Щоб батько кричав на ОСОБА_18 та закривав його, то такого не було.

Неповнолітній свідок ОСОБА_42 , будучи допитаним у судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_38 , психолога ОСОБА_39 , законного представника органу опіки та піклування ОСОБА_40 пояснив, що наразі проживає у мікрорайоні «Доманинці» по вул. Транспортна, 38, разом із матір`ю, п`ятьма меншими братами та трьома прийомними сестрами. Приблизно три роки назад матір взяла під опіку дітей, що було її мрією, а саме надати їм інше життя. ОСОБА_18 мав досить важкий характер, хотів мати іншу сім`ю, але робив дуже багато шкоди, не був слухняним. Він пригадує як матір реагувала на неслухняну поведінку ОСОБА_18 . Матір могла підняти голос на ОСОБА_18 , але більше нічого. Таких випадків, щоб матір била ОСОБА_18 качалкою чи вішалкою по спині не було. З приводу наявних на тілі ОСОБА_18 обширних ран на спині свідок повідомив, що ОСОБА_18 впав зі сходинок, біг гуляти на вулицю та спиною проїхався по сходинках. У той момент він виходив з дітьми гуляти та був з ними, безпосередньо бачив як ОСОБА_18 спускався зі сходинок, дату, коли це було, не пригадує. Про обставини, чому ОСОБА_18 08.05.2016 року потрапив у лікарню, йому не відомо, він ліг спати, а на ранок ОСОБА_18 вже був лікарні. 08.05.2016 року він цілий день знаходився вдома, вдень також міг знаходиться у коледжі. Хто залишався 8 травня вдома він не пам`ятає. Ввечері, вказаного дня, крім подертої спини, на тілі ОСОБА_18 інших тілесних ушкоджень не бачив. Чому матір і батько вирішили відвезти ОСОБА_18 в лікарню йому не відомо. Коли увечері він повернувся з коледжу, то ОСОБА_18 грався з іншими дітьми. Чому ОСОБА_18 наразі не проживає в їхній сім`ї йому не цікаво. Мати ніколи нікого у сім`ї не била. Маленька сестра ОСОБА_43 не проживає разом з ними, оскільки теж далеко не відрізнялася характером від ОСОБА_18 , почали також писати заяви на них, що стало підставою для того, щоб віддати її у школу-інтернат. ОСОБА_44 є його вітчимом, який на той період, коли з ними проживав ОСОБА_18 , мав адекватну поведінку. Було таке, що вітчим міг приходити п`яним додому, але тоді останній йшов спати до себе у кімнату. На той момент не було такого, щоб матір викликала на вітчима поліцію, а викликала вже після того. ОСОБА_23 не приймав участі у вихованні прийомних дітей, і навіть у вихованні своїх рідних дітей.

Свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні показала, що працює в амбулаторії мікрорайону «Доманинці» дитячим лікарем-педіатром, а наразі сімейним лікарем. Вона обслуговує та надає медичну допомогу сім`ї ОСОБА_35 від самого народження її перших дітей. У лютому 2016 року, після того як ОСОБА_46 взяла під опіку дітей, приблизно у двадцятих числах, у той день, коли забрала дітей з дитячого будинку, обвинувачена привезла всіх дітей до них на прийом. Вона тоді всіх дітей прийняла на дільницю та оглянула. Потім, як їй відомо, діти ходили у садок, а саме менша дитина ОСОБА_26 , а старші дівчата та хлопчик пішли у школу. Коли ОСОБА_32 вперше привела дітей у лютому на медичний огляд, то ОСОБА_17 був повністю здоровим, будь-яких тілесних ушкоджень не мав. 7 березня ОСОБА_18 захворів і матір ОСОБА_32 прийшла з ним на прийом. Вона оглянула дитину і в нього виявився бронхіт, почала лікування і повторний огляд ОСОБА_18 був назначений на 11 березня. Матір прийшла повторно для огляду дитини, якому уже було краще, перебував у стані одужання. 14 березня вони повинні були прийти повторно за довідкою, але матір з дитиною не прийшли. Після цього з будь-якими викликами додому чи на прийом матір з дитиною не зверталася. Вона телефонувала до ОСОБА_32 , щоб остання прибула з дитиною, коли повторно потрібно було прийти за довідкою, і цікавилася у неї тим, як почувається дитина і чому не прийшла на огляд, на що ОСОБА_32 повідомила, що дитина почувається добре і не було потреби показувати його. У подальшому вона не бачила ОСОБА_18 і вже після того ОСОБА_32 , в середині літа, приводила інших дітей для планового медичного огляду, здавали аналізи, матір ходила по спеціалістах. При першому візиті на огляд ОСОБА_18 та його сестри ОСОБА_47 у неї склалося таке враження, що діти не доїдають, були змученими. Безпосередня 11 березня, коли ОСОБА_18 був на огляді, тілесних ушкоджень на ньому не бачила. На запитання захисника свідок повідомила, що при огляді нею ОСОБА_18 не було виявлено будь-якої травми голови, про що їй нічого також не повідомлялося.

Свідок ОСОБА_48 у судовому засіданні показав, що працює журналістом та займається проведенням журналістських розслідувань. По факту обвинувачення ОСОБА_37 йому відомо, що у травні 2016 року до нього звернувся ОСОБА_49 і розповів про те, що є історія у прийомній сім`ї, де проблема з дитиною, і просив провести журналістське розслідування. Потім, згодом хлопчик потрапив у лікарню у тяжкому стані, і коли про це ОСОБА_50 йому сказав, то він вирішив провести журналістське розслідування. Він разом із ОСОБА_50 поїхали у Мукачівську дитячу лікарню, де з дозволу лікарів він зустрівся з ОСОБА_18 . Він з ОСОБА_18 спілкувався, старався викликати у нього довіру, і був вражений тим, що дитина була сильно переляканою, хлопчик здригався, коли говорили про його прийомну матір. Пройшло три тижні після побиття і на ОСОБА_18 були наявні опіки від розпеченої ложки, про що йому повідомила дитина. При розмові з ним також ОСОБА_18 говорив, що його закривали у підвалі, ставили на коліна, він міг голодувати, його могли бити вішалкою та карали за будь-яку провину. Коли вони говорили про той стан у сім`ї, то бачив, як ОСОБА_18 боявся і трусився, щоб не повертатися у цю сім`ю. ОСОБА_18 розповідав йому, що мати його била. У лікарні він спілкувався з лікарем ОСОБА_51 , який повідомив, що дитина була у дуже важкому стані і дитині зробили пересадку шкіри. В межах журналістського розслідування він спробував поспілкуватися з ОСОБА_31 , але йому не надалося можливим це зробити. На запитання захисника свідок повідомив, що про те, що чоловік обвинуваченої бив ОСОБА_18 останній не говорив. Наголосив, що хлопчик говорив йому, що його била саме матір. При його розмові з дитиною був присутнім також ОСОБА_49 .

Свідок ОСОБА_52 у судовому засіданні пояснив, що працює в Ужгородському центрі нейрохірургії на посаді лікаря-нейрохірурга. Приблизно три роки назад, під час вечірнього чергування, у приймальне відділення зайшла жінка і попросила подивитися дитину, але попросила подивитися не в приймальному відділенні, а в автомобілі, мотивуючи тим, що у неї (опікуна) є алергія на певні лікарській медикаменти. У її проханні він відмовив, оскільки це є неправильним дивитися пацієнтів поза межами центру і вже було досить пізно, а відтак, він попросив привести дитину у приймальне відділення. Дитину до приймального відділення привела опікун. Дитина була дуже кволою, слабенькою, і при первинному огляді він побачив не лише травми голови, але і ознаки травм на інших частинах тіла, зокрема, на кінцівках. При цьому, при первинному огляді було видно, що ці травми є різновіковими, тобто були отриманні у різні терміни, у зв`язку з цим вони (лікарі) запідозрили жорстоку поведінку з дитиною і після цього він викликав поліцію та у подальшому оглядав дитину у відсутності матері. Дитина свідомість не втрачала, але була дуже ослабленою. З приводу обставин отриманих травм ОСОБА_46 пояснила, що дитина ведеться неадекватно та постійно сама себе б`є головою об стінку і сама себе травмує, тобто всі травми отримано дитиною самостійно. При огляді дитини було виявлено забої голови, тулуба, кінцівок, і враховуючи те, що було виявлено крововилив, то пацієнту було виконано комп`ютерну томографію і виявлено крововилив під кісткою головного мозку, тобто субдуральна гематома. Об`єм даної гематому був такого розміру, що не потребував хірургічного видалення на той момент, але потребував госпіталізації дитини, враховуючи, що крововилив міг нарости та спричинити спрямування до головного мозку та навіть смерть дитини. Тому дитина була госпіталізована в реанімаційне відділення для спостереження та для виконання наступного обстеження. Дитина була дуже заляканою та при спілкуванні потім сказала, що її били вішалкою, але нечітко сказала. Дитина сказала, що її б`ють опікуни, але через те, що це було досить давно, не може ствердно сказати про це. Враховуючи те, що було зроблено контрольну комп`ютерну томографію, яка не потребувала хірургічного видалення або якогось іншого лікування, беручи до уваги супутню патологію, а саме множинні різновікові травми, пацієнта було переведено в терапевтичне відділення Ужгородської міської дитячої лікарні. По аналізу крові у хлопчика був низький рівень білка, при нормі 60 було 54, у зв`язку з чим було зроблено висновок про наявність ознак недоїдання. Наступного дня дитина хотіла постійно їсти. За період лікування будь-яких ознак самотрамвування у дитини не було виявлено. На запитання захисника свідок повідомив, що не пам`ятає про наявність у дитини будь-яких рубців на голові, однак за даними комп`ютерної томографії у пацієнта був крововилив і по властивостях крові, тобто щільності, вказане вказувало на те, що травма була не більше двох-трьох тижнів до моменту поступлення. Тобто, це могло бути один-три дні або навіть три тижні назад. Зауважив, що єдине, що його спонукало викликати працівників поліції стало те, що виявленні у дитини травми були різновіковими, тобто така маленька дитина отримувала травми одна за другою. Коли дитину було заведено в оглядову кімнату, то з матір`ю він не спілкувався, так як її у подальшому не допускали до дитини.

Свідок ОСОБА_53 у судовому засіданні пояснив, що познайомився з ОСОБА_31 приблизно в 2014-2015 роках в садку та школі, коли облаштовували дитячий майданчик, їхні діти відвідували садок та відвідують один начальний заклад НВК «Гармонія». Пізніше від своєї жінки дізнався, що ОСОБА_46 хоче взяти дітей під опіку, так як любить їх. Про факти насильства у родині ОСОБА_37 йому стало відомо від своєї жінки, яку ОСОБА_46 попросила прийти зробити меншій дитині дівчині ін`єкційні уколи, оскільки дитина захворіла. Тоді жінка побачила у дитини синці, запитала про них у ОСОБА_37 , яка відповіла, що це не її справа. Потім після цього вони з`являлися із заявою до директора школи та органів опіки, щодо вжито заходів з приводу того, що трапляється у сім`ї. Жодних заходів до ОСОБА_37 вжито не було. Вони продовжили писати відповідні заяви та з`явилися у прокуратуру, що у подальшому дійшло до того, що ОСОБА_18 потрапив у лікарню. З приводу методів виховання ОСОБА_31 , зі слів ОСОБА_18 , останній говорив, що вона била його ременем, скалкою та припікала ложкою. З чоловіком ОСОБА_37 він спілкувався, який був нормальною людиною, працював та заробляв гроші. Він безпосередньо навідував хлопчика у травні, після того як той потрапив у лікарню м. Мукачево, який був дуже радий бачити його, ОСОБА_54 та його жінку. ОСОБА_18 розповідав, що його побила матір, катувала, у підвалі тримала, припікала ложкою. Йому відомо, що чоловік обвинуваченої міг приходити додому п`яним. На його думку, дитину била матір, а не батько, оскільки останній не мав агресії, міг приходити додому п`яним, але не дебоширив. ОСОБА_46 могла бути нервовою та збудженою. До того, як навідував ОСОБА_18 , останній поводився досить спокійно, не жалівся, що його б`ють, але по очах було видно, що дитина чогось боїться. Коли навідував ОСОБА_18 в лікарні, то дитина казала, що його била матір.

Свідок ОСОБА_55 у судовому засіданні показала, що працює в обласному центрі нейрохірургії та неврології на посаді медичної сестри реанімаційного відділення. На їхньому лікуванні перебував ОСОБА_18 , з яким вона безпосередньо спілкувалася та бачила на ньому травми. Дитина була доставлена до 8 або 9 травня, хлопчик перебував у дуже важкому стані, на його тілі повсюди були синці, а саме на голові, руках, спині та ногах, які були різної давності. Вони неодноразово запитували у ОСОБА_18 , що з ним сталося, на що той кожний раз відповідав, що його «мамка» побила вішалкою. На тілі ОСОБА_18 були наявні як свіжі рани, так і давні. Також ОСОБА_18 розповідав, що він ніде не бився сам, у нього є сестри та брати, матір била також пряжкою від ременя. ОСОБА_18 дуже хотів їсти, але не міг, оскільки у нього були побиті та набряклі губи, і казав, що давно не їв. Дитина не була догодованою взагалі. Вважає, що дитина не могла собі спричинити такі тілесні ушкодження. ОСОБА_18 не казав, що сам собі наніс тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_56 у судовому засіданні пояснив, що працює на посаді директора Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Рішення про взяття під опіку ще п`ятьох неповнолітніх дітей ОСОБА_46 мотивувала бажанням реалізувати себе як мати великої родини. До їх центру надходили повідомлення від громадян про факти насильства у родині ОСОБА_35 , а саме була інформація від друзів її сім`ї ОСОБА_57 та ще однієї дівчини з ним, які повідомили, що контактували і дружили із сім`єю ОСОБА_37 , відношення останньої до дітей є недоброзичливим, використовується жорсткий підхід у вихованні. За вказаним повідомленням служба у справах дітей, управління освіти та навчальні заклади відвідували сім`ю у квітні. За місцем проживання вони поспілкувалися з матір`ю, потім поспілкувалися з дітьми, бесіда проходила у довільній формі. Вони поспілкувалися з усіма, крім ОСОБА_18 , який на той момент спав. Вони не оглянули ОСОБА_18 та не поспілкувалися з ним. Після того випадку родина ОСОБА_35 ще відвідувалася комісією з метою огляду умов проживання. Він безпосередньо спілкувався з ОСОБА_31 з приводу факту потрапляння дитини до лікарні, однак не отримав від неї будь-якої конкретної відповіді, вона повідомляла можливі варіанти того, що ОСОБА_18 з`їхав зі сходів по спині та перед тим вдарився у ванній кімнаті. Він не пригадує, щоб ОСОБА_46 по вказаному факту телефонувала за допомогою. Наразі під опікою ОСОБА_37 перебувають ще троє неповнолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_58 у судовому засіданні пояснила, що працює в обласному центрі нейрохірургії та неврології на посаді лікаря-анестезіолога у відділенні реанімації. Вночі, 9-го числа, день не пригадує, у реанімаційне відділення був доставлений ОСОБА_17 , стан якого при огляді був важкий. Хлопчик був з багаточисленними гематомами і синцями по тілу та голові, спина була взагалі як одна суцільна відкрита рана. Потім вини викликали комбустіолога, який оглядав дитину, яка була замкнутою та голодною. Дитина була наляканою, говорив, що його побили вішалкою. У дитини було постійне відчуття голоду і все, що йому давали їсти, він ховав під подушку. За час її чергування до дитини два рази приходив батько дитини, однак вони нікого не впускали до дитини. На голові дитини вона бачила гематоми різної давності.

Свідок ОСОБА_59 у судовому засіданні пояснила, що працює в управлінні освіти Ужгородської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу закладів освіти. Вона один раз була залучена до складу комісії відвідування дітей у домашніх умовах. Зокрема, у квітні 2016 року, вони разом із службою у справах дітей, центром соціальних служб та представниками навчальних закладів відвідували родину ОСОБА_35 вдома. Вона бачила всіх дітей, як і біологічних, так і тих, які перебували під опікою, частина з них знаходилися на вулиці і гралися, а інша частина на додаткових уроках. У приміщенні, як їм сказали, одна дитина спала хлопчик ОСОБА_18 , якого вона не бачила. Було повідомлення від школи про те, що ОСОБА_18 не відвідував уроки. Представники від школи виходили на обстеження та було встановлено, що дитина на той час хворіла, про що також стверджувала матір.

Свідок ОСОБА_60 у судовому засіданні показала, що у 2016 році працювала вчителем початкових класів у Перечинській школі-інтернат. Локотоші ОСОБА_18 , ОСОБА_61 та ОСОБА_62 вчилися в одному класі у школі-інтернат. ОСОБА_18 прибув у школу жвавим, веселим та рухливим, навчався за полегшеною спеціальною програмою, так як прийшов навчатися без попередньої підготовки. На уроках будь-яких конфліктів з ОСОБА_18 вона не мала, дитина завжди на перервах допомагала їй роздавати зошити і підручники, хлопчик старався вчитися, як міг. У березні 2017 року, коли ОСОБА_18 знову повернувся до школи-інтернат, будучи у сім`ї опікуна, хлопчик був замкнутим, не таким веселим. ОСОБА_18 розповідав у школі, що перебував у лікарні, його все боліло, однак про буд-які обставини з приводу цього у нього не питали, оскільки це було для нього болючою темою. ОСОБА_18 не хотів розказувати про вказані обставини та кожного разу, коли у нього питали, плакав. ОСОБА_18 говорив, що не хоче повертатися у сім`ю.

Свідок ОСОБА_63 у судовому засіданні показала, що працює на посаді дільничної медсестри в амбулаторії № 1 та по сумісництву в НВК «Гармонія». Приблизно у лютому 2016 року проводився огляд неповнолітніх дітей ОСОБА_37 . Будь-яких тілесних ушкоджень на тілі дітей вона не бачила. 08.03.2016 року ОСОБА_18 не був присутнім на ранковому дитячому святі у школі, так як казали, що він хворів. Будь-яких підтверджуючих медичних документів опікун не надавала. Опікун звернулася в амбулаторію, мабуть 7 березня, лікар оглянула дітей ОСОБА_41 та ОСОБА_18 , назначила їм лікування, які мали ГРВІ. У подальшому, приблизно 10 чи 14 березня, опікун повторно приходила з дітьми у амбулаторію за довідкою. Після того ОСОБА_17 не з`являвся до школи і зі слів матері було повідомлено, що дитина продовжує хворіти. Вона надала довідку про те, що дитина здорова і може відвідувати школу, але у подальшому ОСОБА_18 школу не відвідував та матір казала, що дитина хворіє, вони звертаються до інших лікарів, проходять обстеження дітей. ОСОБА_19 за час навчання може охарактеризувати як активного, веселого, цікавого, щирого та непосидючого. Біля опікуна діти поводилися дисципліновано. Її безпосередньо ознайомлювали із наказом про заборону втручання в особисте життя дітей родини ОСОБА_35 . Після 8 березня ОСОБА_18 вже не навчався у НВК «Гармонія». При поступленні до закладу на голові у ОСОБА_33 не було будь-якої травми.

Свідок ОСОБА_64 у судовому засіданні пояснила, що працює в міській дитячі лікарні на посаді чергового лікаря у приймальному відділенні. До відділення було доставлено ОСОБА_18 , який переданий їй під нагляд після 16-ї год. ОСОБА_18 знаходився у тяжкому стані, мав побиту всю спину, лежав лише на животі, губи та підбородок теж були побиті, на спині накладені пов`язки. Вона бачила у лікарні ОСОБА_65 , яка приходила ввечері, прийшла у приймальну та просила впустити її до дитини, однак вона її не впустила, у відділенні ОСОБА_32 залишила якийсь кульок.

Свідок ОСОБА_66 у судовому засіданні показала, що у травні 2016 року працювала в Ужгородській міській дитячій клінічній лікарні на посаді завідуючої приймального відділення лікар-педіатр. З центру нейрохірургії до них було переведено ОСОБА_17 , якого доставлено швидкою допомогою без супроводу родичів чи опікуна. Дитину було доставлено на ношах, він не міг самостійно сидіти чи стояти, лежав, перебував у свідомості, але із сплутаною свідомістю, на запитання відповідав із запізненням, однак адекватно. У дитини був наявний крововилив кон`юнктиви ока, обширна ранена поверхня всього підборіддя і губ, так як йому було дуже важко говорити, вкритий простирадлом, а ззаду мав асептичну пов`язку, що є прикриттям ран, по тілу, руках і ногах були садна, синці різного строку давності нанесення. Вона безпосередньо спілкувалася з ОСОБА_18 , який сказав їй, що його дуже боліла голова, йому важко було говорити. Коли ОСОБА_18 стало трохи краще і вона запитала у нього про підборіддя, на що він відповів, що це йому робили гарячою ложкою, а саме матір.

Свідок ОСОБА_67 у судовому засіданні пояснила, що у травні 2016 року працювала в Ужгородській міській дитячій лікарні на посаді ординатора відділення або виконувала обов`язки завідувача. ОСОБА_18 був доставлений до них у лікарню з центру нейрохірургії, поступив на носилках, перебував у тяжкому стані, дитина практично не говорила, був в`ялим та хотів спати, тяжко дихав, на ньому були асептичні пов`язки. Вона викликала лікарів невропатолога та травматолога, і коли зняли пов`язки зі спини дитини, то там були наявні великі інфіковані рани. Також на тілі ОСОБА_18 були наявні численні синці різної давності та крововилив в оці. Лікар обробив дитині рани та наклав асептичні пов`язки. Наступного дня дитину було перенаправлено в обласну лікарню. Вона наступного дня безпосередньо спілкувалася з хлопчиком, коли він вже міг говорити, який розповідав, що його били ременем, але хто саме вона не пам`ятає. З приводу рани на підборідді ОСОБА_18 казав, що йому прикладали розпечену ложку.

Свідок ОСОБА_68 у судовому засіданні показав, що станом на травень 2016 року працював у Мукачівській обласній дитячій лікарні на посаді дитячого невролога. ОСОБА_17 було переведено з Ужгородської міської дитячої лікарні в Мукачівську обласну дитячу лікарню в травматологічне відділення. Дитину було доставлено швидкою медичною допомогою. ОСОБА_18 поступив у лікарню, після огляду нейрохірургами в нейроцентрі м. Ужгород, з діагнозом закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, з множинними саднами, гематомами та обширними гранулюючими ранами спини. Дитина була адекватною, спокійною та контактною. Візуально мали місце тілесні ушкодження, а саме гематоми тулуба, кінцівок, обширні рани спини, рани підборіддя та нижньої губи. З приводу виникнення вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_17 пояснював, що його побила матір, били вішалкою та пекли ложкою. Дитина вказувала, що ці дії зробила саме матір. У лікарні дитині було зроблено пересадку шкіри. Вказані тілесні ушкодження у дитини могли виникнути 8 травня, однак п`ять місяців назад черепно-мозкова травма, перед поступленням у лікарню, не могла виникнути. За час перебування у лікарні дитину ніхто не навідував.

Свідок ОСОБА_69 у судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_31 познайомилася, коли їх діти пішли в садок. Після того, як ОСОБА_32 взяла під опіку дітей, приходила додому до ОСОБА_32 робити ін`єкційні уколи дитині ОСОБА_70 , вона бачила удари на сідниці, а також по всьому тілу. Коли приходила робити ін`єкційні уколи ОСОБА_70 вона не бачила ОСОБА_17 . Те, що дитина не ходила в школу, ОСОБА_32 пояснювала тим, що він хворий. ОСОБА_32 розповідала їй про методи виховання, а саме, що ОСОБА_17 стоїть на колінах півдня та молиться «отче наш», вона йому їсти не давала, пояснюючи тим, що він погано поводився. Про факти знущання над дитиною вона повідомляла директора школу, коли вже хлопчик не ходив до школи. Коли ОСОБА_18 потрапив у лікарню в м. Мукачево 8 травня вона навідувалася до нього у лікарню, де його стан був жахливим. Вона була у лікаря, який повідомив їй, що у ОСОБА_18 дуже важкі рани, йому зробили пересадку шкіри, обличчя було попечене, говорити не дуже хотів, в оці був крововилив. При зустрічі з ОСОБА_18 він розповідав їй, що матір його копала ногами, не давала їсти, скотчем обличчя закривали. ОСОБА_18 , коли знаходився у лікарні, дуже переживав, щоб матір не зайшла до нього та боявся її.

Свідок ОСОБА_71 у судовому засіданні пояснила, що працює вихователем у Перечинській школі-інтернат. У березні 2014 року ОСОБА_17 став її вихованцем у школі-інтернат. ОСОБА_18 виховувала разом з його сестрою. Коли діти потрапили у школу, то їм важко вдавалося навчання, але потім вони нормально адаптувалися. Вважає, що ОСОБА_18 не знайшов контакт з ОСОБА_31 . Після того, як ОСОБА_32 взяла ОСОБА_18 під опіку, вона провідала його у с. Батьово та бачила на тілі тілесні ушкодження, після лікарні. Вона посадила дитину на коліна і він плакав.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показала, що працює викладачем у НВК «Гармонія». ОСОБА_17 відвідував їх навчальний заклад. Під час навчання, у кінці березня ОСОБА_50 говорила їй, що є якась біда у сім`ї, де проживав ОСОБА_17 , а саме його наказують, закривали, їсти не давали. З 8 березня ОСОБА_18 не відвідував навчальний заклад і з того часу вона його більше не бачила.

Свідок ОСОБА_72 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_46 звернулася до міської ради з проханням взяти під опіку дітей, проходила навчання, були зібрані відповідні документи. Житлові умови проживання ОСОБА_32 дозволяли взяти їй ще п`ять дітей. Вона була присутньою при встановленні контакту опікуна з дітьми, які були щасливі. Після передачі дітей під опіку надійшло звернення про насильство у родині ОСОБА_35 щодо ОСОБА_19 . Була створена комісія з приводу опікунства та 19 квітня вони прибули додому до ОСОБА_32 , спілкувалися з дітьми, безпосередньо з ОСОБА_17 комісія не спілкувалася. Факт насильства не підтвердився. ОСОБА_32 з приводу неправильної поведінки її чоловіка під час відвідування комісією нічого їй не повідомляла. ОСОБА_18 при спілкуванні з нею сказав їй, що мати його не била.

Свідок ОСОБА_73 у судовому засіданні пояснила, що була класним керівником ОСОБА_19 , який з перших днів навчання був досить закритим. Коли поступило звернення до директора школи від ОСОБА_50 про те, що дитина побита, вона, заступник директора та психолог школи пішли вранці додому до сім`ї ОСОБА_35 , але їх не було вдома. Потім вони пішли ще раз додому до сім`ї ОСОБА_35 . Зайшовши у будинок вона спілкувалася з ОСОБА_18 , який сидів та дивився телевізор. Вона спитала у ОСОБА_18 як він, на що відповів, що хворий. Вона побачила на спині ОСОБА_18 синяки, ніби рани, на що матір пояснила, що він впав зі сходів. Побачивши на тілі ОСОБА_18 здерту шкіру вона дійсно повірила, що дитина впала зі сходів, які у свою чергу бачила у них вдома. ОСОБА_18 також їй сказав, що впав. ОСОБА_18 не відвідував школу з 8 березня у зв`язку з тим, як пояснила матір, у нього була застуда і кашляв. За результатом комісійного відвідування не було встановлено факту насильства у сім`ї.

Свідок ОСОБА_74 у судовому засіданні показав, що працює заступником директора в НВК «Гармонія». В їх закладі було зареєстровано звернення від ОСОБА_50 та ОСОБА_57 про вчинення насильницьких дій щодо їх вихованця. Наступного дня вони відразу зібрали комісію і відвідали родину ОСОБА_37 вдома. 15.04.2016 року він входив до складу комісії та прибувши за місцем проживання ОСОБА_32 безпосередньо ОСОБА_17 не бачив, так як їх не було вдома. Коли вдруге комісія навідувалася їх теж не було вдома. 18.04.2016 року вони втретє навідалися до родини ОСОБА_32 додому та склали акт, поспілкувалися з ОСОБА_18 , який був у спальні. Він бачив на спині ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді здертої шкіри. Опікун пояснила, що ОСОБА_18 впав зі сходів. За результатами обстеження вони склали акт та не встановили факт насильства у сім`ї, оскільки зі слів опікуна було повідомлено, що дитина впала. За зверненням ОСОБА_32 було видано внутрішній наказ у школі, згідно з яким заборонялося втручатися в життя та виховання її дітей. ОСОБА_32 під час відвідування комісією надала довідки лікаря про те, що ОСОБА_18 хворий.

Свідок ОСОБА_39 у судовому засіданні пояснила, що працює практиком психологом в НВК «Гармонія». Вона знайома з ОСОБА_17 , який навчався в їх закладі. При знайомстві ОСОБА_17 не йшов на контакт з нею. За результатом діагностики ОСОБА_18 намалював малюнок, на якому було зображено його сім`ю, але матір намалював без рук. Коли вона з комісією приїжджала на обстеження за місцем проживання ОСОБА_37 , то остання розказала, що ОСОБА_18 впав і показала на його спину, яка була подряпаною з ранами.

Свідок ОСОБА_75 у судовому засіданні пояснила, що працює на посаді директора НВК «Гармонія». До них у заклад на навчання прийшли діти ОСОБА_18 , четверо дівчат. Під час навчання будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_18 не бачила. До закладу із зверненням зверталися ОСОБА_50 та ОСОБА_57 , які повідомляли про насильство у сім`ї щодо ОСОБА_17 . Була зібрана комісія, яка відправилася за місцем проживання ОСОБА_37 . Втретє, під час відвідування, комісія зустрілася з матір`ю. Зустріч комісії могла мати місце 18.04.2016 року. З ОСОБА_17 вона особисто не спілкувалася, оскільки діти спали. За зверненням про факт насильства у сім`ї комісія поспілкувалася з матір`ю, яка пояснила, що дитина впала зі сходів. Потім ОСОБА_50 та ОСОБА_57 , після проведення обстеження сім`ї, повторно зверталися до неї, як директора школи, та ОСОБА_50 вимагав, щоб вона вилучила дітей із сім`ї ОСОБА_37 , на що повідомила, що школа не володіє такими повноваженнями. Про вказаний факт вона повідомила службу у справах дітей. До неї з письмовою заявою звернулася ОСОБА_32 про невтручання в її сім`ю. На підставі вказаної заяви ОСОБА_32 було видано відповідний наказ.

Свідок ОСОБА_76 у судовому засіданні показав, що знайомий з ОСОБА_31 , так як вони дружили і їхні діти разом відвідували садок. Він два рази їздив з ОСОБА_32 в Перечинську школу-інтернат. Після того, як ОСОБА_32 взяла під опіку ще п`ятьох дітей із школи-інтернат, із слів ОСОБА_77 йому стало відомо, що дівчинка була побитою, а хлопець постійно наказаний. Вже у лікарні він бачив на тілі ОСОБА_19 тілесні ушкодження. Він звертався до директора школи і служби у справах дітей з приводу факту насильства у сім`ї ОСОБА_78 . У лікарні спілкувався з ОСОБА_17 , який розповів йому, що його била матір. Коли у ОСОБА_18 запитали, що сталося, то дитина починала плакати. У лікарні дитині зробили пересадку по шкірі, мав рану підборідді. На його думку, ОСОБА_46 не справлялася з вихованням з такою великою кількістю дітей.

Згідно з рапортом слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_79 від 12.05.2016 року до Ужгородського ВП надійшло повідомлення від чергового лікаря Ужгородської міської дитячої лікарні ОСОБА_80 , яка повідомила, що 12.05.2016 року, приблизно о 15.30 год., з ЗОКЛ м. Ужгорода до них доставлено малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з тілесними ушкодженнями, а саме: ЗМЧТ, забій головного мозку, множинні забої і гематоми голови, тулуба і кінцівок. Зі слів даної малолітньої дитини в присутності чергового лікаря ОСОБА_80 повідомлено, що дані тілесні ушкодження він отримав від опікуна ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 46).

З довідки чергового лікаря Ужгородської міської дитячої лікарні ОСОБА_80 від 12.05.2016 року вбачається, що 12.05.2016 року, о 13.30 год., поступила дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з нейрохірургічного відділення ОКЛ з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку, множинні забої і гематоми голови, тулуба і кінцівок (т. 2, а.с. 47).

Відповідно до рапорту чергового Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_81 від 09.05.2016 року за № 9908, 09.05.2016 року, о 02.00 год., в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП про те, що до них надійшло повідомлення від чергового лікаря нейрохірургії ОКЛ Граб про те, що за медичною допомогою звернувся малолітній ОСОБА_6 , 2007 року народження, з тілесними ушкодженнями у вигляді саден обличчя та шиї, перебуває на огляді медичних працівників, діагноз встановлюється. Зі слів опікуна тілесні ушкодження завдає собі сам (т. 2, а.с. 49).

Згідно із заявою директора Перечинської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради ОСОБА_7 від 23.06.2017 року, адресованої начальнику ГУНП в Закарпатській області, в Перечинській загальноосвітній школі-інтернаті І-II ступенів Закарпатської обласної ради проживає та навчається ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 09.05.2016 року ОСОБА_6 із тяжкими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до обласного клінічного центру неврології та нейрохірургії м. Ужгорода. За даним фактом слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001623, у якому він слідчим визнаний законним представником малолітнього ОСОБА_6 . Крім тяжких тілесних ушкоджень малолітня дитина сирота ОСОБА_6 , перебуваючи під опікою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживаючи у її будинку АДРЕСА_1 , з 18 лютого 2016 року по 9 травня 2016 року, йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, опікової рани підборіддя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. У зв`язку з цим, директор школи просив розпочати кримінальне провадження за фактом спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та притягнути винну особу до кримінальної відповідальності (т. 2, а.с. 51).

Висновком судово-медичної експертизи № 1211 від 15.01.2017 року (експертиза розпочата 15.12.2016 року) стверджується, що на основі даних судово-медичного обстеження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з врахуванням даних медичної документації, заповненої на його ім`я, встановлено, що на момент судово-медичного обстеження на тілі дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді: рубця на чолі по центру; рубця на підборідді трохи лівіше від серединної лінії; рубців на спині справа та зліва в області лопаток; рубця на правій поперековій ділянці; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу і дещо правіше; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу по остистим відросткам; рубців на правій гомілці по зовнішній і внутрішній поверхні; рубця на череві справа в проекції здухвинної кістки; рубця на правому стегні по зовнішній поверхні. Згідно з медичною документацією із ОКЦНН, міської дитячої лікарні м. Ужгорода, Обласної дитячої лікарні, у нього виявлено: «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Пролежні спини, стегон, великих розмірів. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука». Наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців на спині справа та зліва в області лопаток; рубців на правій гомілці по зовнішній і внутрішній поверхні; рубця на правому стегні по зовнішній поверхні до уваги прийматися не можуть, оскільки вони є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги, а саме проводилася аутодермопластика в умовах стаціонару. Наслідок тілесного ушкодження у вигляді рубця на чолі по центру, по своїм морфологічним особливостям, виник більше ніж за один рік до моменту судово-медичного обстеження. Наслідок тілесного ушкодження у вигляді рубця на підборідді трохи лівіше від серединної лінії, по своїм морфологічним особливостям, виник більше ніж за один місяць до моменту судово-медичного обстеження. Наслідки тілесних ушкоджень у вигляді: рубця на правій поперековій ділянці; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу і дещо правіше; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу по остистим відросткам; рубця на череві справа в проекції здухвинної кістки, по своїм морфологічним особливостям, виникли більше ніж за один місяць до моменту судово-медичного обстеження. Визначити механізм виникнення вищевказаних рубців не представляється можливим, оскільки в медичній документації чітко не вказані їх границі і різняться дані щодо їх об`єктивного стану. Тілесні ушкодження у вигляді: «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука» виникли внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, і враховуючи наявність множинних забоїв та гематом, а також наявність (згідно з медичною документацією) множинних екстракраніальних гематом м`яких тканин голови, малоймовірно, що дані тілесні ушкодження, а саме «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука», могли виникнути внаслідок вільного падіння потерпілого з висоти власного зросту та удару об якийсь предмет або ж спричинені собі власноручно, оскільки вищевказані тілесні ушкодження є більш характерні для локальних ударів. Тілесні ушкодження виявлені у дитини ОСОБА_6 , 2007 р.н., могли бути отримані ним при обставинах про які він розповідає. В момент отримання вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися як у вертикальному або близькому до нього положенні, так і у горизонтальному або близькому до нього положенні. Тілесні ушкодження у вигляді: «Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови» мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як 6 днів і по цій ознаці згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесне ушкодження у вигляді: «Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука» потягло за собою розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді: «Забій головного мозку середнього ступеня» привело до розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день) і за цією ознакою згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді: «Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив» в момент їх заподіяння були небезпечними для життя і за цією ознакою згідно з п. 2.1.3. (г) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження (т. 2, а.с. 57-64).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про надання статусу» від 03.09.2014 року № 341 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тривалою хворобою матері, яка перешкоджає їй виконувати свої батьківській обов`язки, відомості про батька згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження від 21.08.2014 року записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 2, а.с. 96).

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради «Про внесення змін в рішення виконкому» від 15.10.2014 року № 413 надано статус дитини-сироти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 2, а.с. 97).

Відповідно до заяви ОСОБА_11 від 13.07.2015 року, адресованої міському голові Ужгородської міської ради, ОСОБА_11 просила направити її на проходження курсу навчання та виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з метою включення її до єдиного електронного банку даних, як кандидата в опікуни-піклувальники. 11.08.2015 року комісією складено акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_11 , згідно з яким сім`я готова прийняти на виховання дітей. 29.12.2015 року ОСОБА_11 видано довідку про проходження навчання (курсу підготовки) кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі та надано рекомендацію про включення до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і сім`ї потенційних усиновлювачів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів. 15.01.2016 року ОСОБА_11 особисто познайомилася з дітьми ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було складено відповідний акт. 21.01.2016 року складено акт про надання усної згоди малолітніми дітьми ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на влаштування під опіку ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 101-111, 113, 114).

Згідно з висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про доцільність встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини від 11.02.2016 року № 81/12 служба у справах дітей дійшла висновку за доцільне призначення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном над малолітніми ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та відповідність інтересам малолітніх дітей (т. 2, а.с. 115-117).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 12.02.2016 року № 36 «Про призначення опікуна» ОСОБА_11 призначено опікуном малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати якого померла та відомості про батька якого записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 2, а.с. 118).

З листа-прохання ОСОБА_76 та ОСОБА_53 від 15.04.2016 року, адресованого начальнику служби у справах дітей Ужгородської міської ради ОСОБА_72 , вбачається, що вони просили звернути увагу на багатодітну сім`ю ОСОБА_35 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та в межах чинного законодавства вжити відповідні заходи щодо неприязного ставлення до дітей-сиріт, які є під опікою в даній сім`ї. Ними також повідомлено, що діти не відвідують навчальний заклад та на їх обличчях помітні сліди фізичного насильства (т. 2, а.с. 121).

Листом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_82 від 27.04.2016 року, адресованого ОСОБА_76 , повідомлено, що комісією в складі служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому, Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, управління освіти Ужгородської міської ради та дирекції ЛВК «Гармонія» 19.04.2016 року була відвідана сім`я Карай за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого інформація щодо неприязного ставлення та застосування фізичного насильства до дітей-сиріт ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які є під опікою в даній сім`ї, з боку їх опікуна ОСОБА_11 , не підтвердилася. Все це також підтверджується психолого-педагогічними характеристиками НВК «Гармонія» від 22.04.2016 року №№ 139, 140, 141, 142 на малолітніх ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до яких ймовірність агресивної поведінки з боку батьків відсутня, а за результатами кінетичного малюнку сім`ї діти прийняли нову сім`ю та бачать її дружньою родиною, що свідчить про хороші взаємовідносини в ній (т. 2, а.с. 122).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.04.2016 року, складеним комісією в складі служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому, Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, управління освіти Ужгородської міської ради та дирекції ЛВК «Гармонія», зроблено висновок, що діти проходять адаптацію у сім`ї ОСОБА_11 (т. 2, а.с. 123).

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою ОСОБА_6 від 22.04.2016 року № 142, складеною директором НВК «Гармонія» ОСОБА_75 та психологом ОСОБА_39 , за результатами психологічного вивчення учня визначено: адекватність поведінки (має певні порушення у поведінці); особливості контакту та наявність співпраці з дорослими (поступово йде на ікт та проявляє інтерес); низький рівень працездатності; здатність зосереджуватись на предметах (потребує додаткового повторення); визначено низький рівень вміння узагальнювати та класифікувати предмети; міра самостійності та характер необхідної допомоги (потребує допомоги дорослого); стан емоційно-вольової сфери тривожний; середній рівень адаптованості; обсяг та концентрація уваги незначні. Загальний рівень низький. Результати КМС показали, що дитина прийняла нову сім`ю та бачить її дружньою родиною, що свідчить про хороші взаємовідносини у родині (т. 2, а.с. 124).

Згідно з витягом з протоколу № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому від 26.04.2016 року вирішено Ужгородському міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, у зв`язку з необхідністю адаптації дітей в новій сім`ї, створенню позитивного психологічного клімату в сім`ї, умов розвитку дітей, з урахуванням індивідуальних потреб кожної дитини, забезпеченню оптимальних умов життя дітей-сиріт, які виховуються під опікою ОСОБА_11 , забезпечити соціальний супровід малолітніх ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 2, а.с. 125).

Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_6 встановлено, що дитина плутається в поясненнях, каже, що його побила прийомна матір ОСОБА_11 (опікун). Зі слів опікуна дитина ковзнулася та упала у ванній кімнаті. Згідно із записом у відповідній графі акту щодо коментарів батьків або осіб, які їх замінюють: дитина навмисно наносила собі пошкодження, ображала дітей, била їх, наговорювала робити шкоду і обманювати. Відповідно до висновку щодо рівня безпеки дитини: оцінка потреб дитини та її сім`ї проведена 19.04.2016 року, ознак небезпеки не виявлено. Дитина знаходиться в обласній лікарні 08.05.2016 року, помістила опікун ОСОБА_11 . Оцінку рівня безпеки дитини проведено 11.05.2016 року (т. 2, а.с. 126-129).

Із заяви ОСОБА_11 від 10.02.2017 року, адресованої міському голові, вбачається, що вона просить звільнити її від обов`язків опікуна малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з тим, що між нею та малолітнім ОСОБА_6 склалися стосунки, за яких вона надалі не може виконувати обов`язки опікуна (т. 2, а.с. 134).

З особової справи учня Перечинської ЗОШ-інтернат І-ІІ ст. ОСОБА_6 , зарахованого до 1-го класу 03.09.2014 року, вбачається, що згідно з довідкою № 4 учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 22.02.2016 року в ОСОБА_6 наявна затримка фізичного розвитку. Відповідно до витягу з протоколу засідання психолого-педагогічної консультації від 22.09.2015 року № 23 щодо ОСОБА_6 зроблено психолого-педагогічний висновок: недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів; незначне відставання розвитку мнестичної, мисленнєвої діяльності, концентрації та обсягу уваги; загальне недорозвинення мовлення III рівня. Рекомендовано: продовжити навчання за програмою спеціальних загальноосвітніх навчальних закладів для дітей із затримкою психічного розвитку; психологічна корекція психічних процесів та пізнавальної діяльності; логопедична корекція; контрольний огляд квітень 2016 року. 04.05.2016 року ОСОБА_11 звернулася із заявою на ім`я директора НВК «Гармонія», в якій категорично забороняє випитувати в дітей та опікунів про їхнє особисте та сімейне життя персоналу школи та садку, а також сторонніми особами, а особливо ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 та ОСОБА_86 . Наказом директора НВК «Гармонія» ОСОБА_75 від 04.05.2015 року № 104 «Про заборону втручання в особисте життя дітей та опікунів» наказано категорично заборонити працівникам НВК «Гармонія» будь-яке втручання в особисте життя виховання першої молодшої групи дошкільного відділення НВК ОСОБА_87 , вихованців молодшої різновікової групи ОСОБА_24 та ОСОБА_88 , вихованця старшої різновікової групи ОСОБА_89 , учнів 2 класу НВК ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , учениці 3 класу Локотош Крістіни, учня 5 класу ОСОБА_90 . Згідно з витягом з протоколу засідання психолого-педагогічної консультації від 14.12.2016 року № 26 щодо ОСОБА_6 зроблено психолого-педагогічний висновок: недостатній рівень сформованості пізнавальних процесів; незначне відставання розвитку мнестичної, мисленнєвої діяльності, концентрації та обсягу уваги; загальний недорозвиток мовлення III рівня; виражена соматична ослабленість. Рекомендовано: навчання за програмою спеціальних загальноосвітніх зальних закладів для дітей із затримкою психічного розвитку; корекційно-розвиткові заняття; корекція вад мовлення; на 2016-2017 навчальний рік (т. 2, а.с. 157, 160, 167-169).

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.02.2017 року № 59 «Про звільнення від повноважень опікуна» ОСОБА_11 звільнено від здійснення повноважень опікуна над дитиною-сиротою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви від 10.02.2017 року (т. 2, а.с. 170).

Висновком судово-психіатричного експерта № 220 від 26.04.2017 року стверджується, що на даний час ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє затримку психологічного розвитку із специфічним недорозвитком мовлення. В період з лютого по травень 2016 року він також психічною хворобою не страждав, виявляв затримку психологічного розвитку із специфічним недорозвитком мовлення та переніс розлад адаптації у виді змішаної тривожної та депресивної реакції. Експерт-психолог дійшов висновку, що у потерпілого ОСОБА_6 не відмічається ознак розумової відсталості. Але рівень загального розвитку малолітнього ОСОБА_6 є недостатній для його віку як в інтелектуальному плані, так і в напрямку формування особистості. Рівень психічного розвитку ОСОБА_6 не відповідає його фактичному віку, а відповідає приблизно 6-7 рокам. ОСОБА_6 може логічно мислити та орієнтуватися у ситуації, але на рівні 6-7 років. Малолітній ОСОБА_6 , враховуючи те, що рівень його психічного розвитку відповідає приблизно 6-7 рокам, здатний сприймати зберігати та відтворювати події минулого на рівні 6-7 років, в тому числі і події, які сталися з ним у квітні та травні 2016 року, а саме спричинення йому тілесних ушкоджень. У малолітнього ОСОБА_6 немає таких індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на характер його показів у справі. Враховуючи малолітній вік ОСОБА_6 він не здатний детально відтворювати на даний час події, які відбувалися із ним в період з 18 лютого 2016 року по 9 травня 2016 року, так як для малолітніх властива фрагментарність спогадів, конкретно-предметне сприйняття ситуації, але основну фабулу подій (спричинення йому тілесних ушкоджень) він здатний адекватно відтворити (т. 2, а.с. 174-181).

З протоколу огляду місця події від 28.04.2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що проведеним оглядом встановлено дворогосподарство будинку АДРЕСА_1 , огороджене від проїжджої частини вул. Транспортної суцільними бляшаними листами висотою 2 м. Вхід на подвір`я здійснюється через одностулкову хвіртку та двостулкові ворота. На початку огляду хвіртка зачинена, ворота також зачинені. Від воріт до входу у будинок веде бетонована доріжка, ліворуч від якої ґрунтове покриття. На подвір`ї в тильній стороні знаходиться вольєр із собакою, загорожа із свинями, курятник. На подвір`ї знаходяться дошки, труби та будівельне матеріали. Вхід до будинку здійснюється із тильної сторони подвір`я по бетонних східцях в кількості 12 штук. Висота сходин 14 см, глибина кроку 30 см, ширина 193 см. З лівої сторони по ходу підйому до вхідних дверей знаходяться дерев`яні перила висотою 90 см. З правої сторони східці впираються у стіну будинку. Перед вхідними дверима будинку знаходиться бетонна площадка, на якій складені дрова, взуття, одяг, інші предмети домашнього вжитку. Вхід до будинку здійснюється через двостулкові підвісні двері. За вхідними дверима розташований коридор, у якому на вкритій білим кахлем підлозі та на полиці знаходиться взуття, на вішалці, на пластмасових вішалках червоно, зеленого та фіолетового кольорів знаходиться одяг. Ліворуч від коридору розташована кімната розміром 3,38 м х 3,6 м, у якій проживають ОСОБА_91 та ОСОБА_92 . В кімнаті знаходиться меблева стінка, письмовий стіл, шафа, крісло, стілець, двохповерхове дерев`яне ліжко висотою 155 см. Підлога вкрита ламінатом, без килимового покриття. Наступним приміщенням ліворуч по коридору є ванна кімната розміром 2,11 м х 3,36 м. У даній кімнаті знаходиться керамічний умивальник, пластмасі стійки-полиці із миючими засобами та засобами гігієни, пральна машина, душ, унітаз. Підлога ванної кімнати вкрита килимом, ванні ковбики на момент огляду виправні і сушаться. Напроти вхідних дверей до будинку розташована кімната розміром 5 х 6 м. В кімнаті проживають ОСОБА_93 , Насте, ОСОБА_62 , ОСОБА_26 . В кімнаті знаходяться підняте над дитячою шафою ліжко диван у розстеленому стані, дитяче ліжко, шафи, три столики прямокутні, один круглий столик, стільчики. Підлога кімнати вкрита килимовими доріжками. В кімнаті багато іграшок. З вищеописаною кімнатою межує третя житлова кімната розміром 5 х 5 м. В кімнаті розташовано двоспальне ліжко, металеве дитяче ліжко, двохповерхове дерев`яне ліжко, шафа-купе, письмовий стіл, тумбочка. Спальне місце другого поверху розташовано на висоті 113 см, дерев`яна перекладина для безпеки дитини на другому поверсі розташована на висоті 125 см від підлоги. Вся підлога кімнати вкрита суцільним килимовим покриттям червоного кольору. До спального місця на другому поверсі підходить дерев`яна драбина. На бильці другого поверху ліжка висить чоловічий ремінь із шкіри чорного кольору довжиною 105 см, шириною 3,5 см з бражкою із металу сірого кольору з двома полімерними вставками чорного кольору. Даний ремінь сфотографований з номерним позначенням 1. В ході огляду вилучений та поміщений в спецпакет № 4354291, з пояснюючим написом, підписами понятих, спеціаліста та слідчого, запакований. На підвіконні вказаної кімнати знаходиться чоловічий ремінь із матерії сірого кольору з повздовжніми смужками чорного та зеленого кольорів. Довжина ременя 97 см, ширина 3,7 см. Ремінь має пряжку із металу сірого кольору. Даний ремінь сфотографований з номерним позначенням 2, в ході огляду вилучений, поміщений в спецпакет № 4354293, з пояснюючим написом, підписами понятих, спеціаліста та слідчого, запакований. Кухня розміром 4,15 х 3,9 м, у якій по центру знаходиться стіл, навколо столу стільці, кухонна стінка, посудомийна машинка, газова плита, холодильник, тумбочки, мікрохвильова піч. Над столом і дещо лівіше є дві однакові люстри з полімерного матеріалу червоного кольору з білими металевими дужками. В ході огляду встановлено, що всі вішалки для утримання одягу є одиничними, виготовлені з полімерного матеріалу і різняться лише за кольором. При огляді вилучена одна така вішалка фіолетового кольору (об`єкт № 3), яка упакована в спеціальний пакет № 4354292, з пояснюючим написом, підписами понятих, спеціаліста та слідчого, опечатаний. В ході огляду вилучено: шкіряний ремінь чорного кольору, ремінь матерчатий, вішалка для одягу (т. 2, а.с. 186-210).

Додатковим висновком судово-медичної експертизи № 352 від 05.06.2017 року (експертиза розпочата 05.05.2017 року) стверджується, що на момент судово-медичного обстеження на тілі дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді: рубця на чолі по центру; рубця на підборідді трохи лівіше від серединної лінії; рубців на спині справа та зліва в області лопаток; рубця на правій поперековій ділянці; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу і дещо правіше; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу по остистим відросткам; рубців на правій гомілці по зовнішній і внутрішній поверхні; рубця на череві справа в проекції здухвинної кістки; рубця на правому стегні по зовнішній поверхні. Згідно з медичною документацією із ОКЦНН, міської дитячої лікарні м. Ужгорода, Обласної дитячої лікарні, у нього виявлено: «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та. гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Пролежні спини, стегон, великих розмірів. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука». Наслідки тілесних ушкоджень у вигляді рубців на спині справа та зліва в області лопаток; рубців на правій гомілці по зовнішній і внутрішній поверхні; рубця на правому стегні по зовнішній поверхні до уваги прийматися не можуть, оскільки вони є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги, а саме проводилася аутодермопластика в умовах стаціонару. Наслідок тілесного ушкодження у вигляді рубця на чолі по центру, по своїм морфологічним особливостям, виник більше ніж за один рік до моменту судово-медичного обстеження. Наслідок тілесного ушкодження у вигляді рубця на підборідді трохи лівіше від серединної лінії, по своїм морфологічним особливостям, виник більше ніж за один місяць до моменту судово-медичного обстеження. Наслідки тілесних ушкоджень у вигляді: рубця на правій поперековій ділянці; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу і дещо правіше; рубця на поперековій ділянці в проекції хребетного стовпу по остистим відросткам; рубця на череві справа в проекції здухвинної кістки, по своїм морфологічним особливостям, виникли більше ніж за один місяць до моменту судово-медичного обстеження. Визначити механізм виникнення вищевказаних рубців не представляється можливим, оскільки в медичній документації чітко не вказані їх границі і різняться дані щодо їх об`єктивного стану. Тілесні ушкодження у вигляді: «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука» виникли внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, і враховуючи наявність множинних забоїв та гематом, а також наявність (згідно з медичною документацією) множинних екстракраніальних гематом м`яких тканин голови, малоймовірно, що дані тілесні ушкодження, а саме «ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови. Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука», не могли виникнути внаслідок вільного падіння потерпілого з висоти власного зросту та удару об якийсь предмет або ж спричинені собі власноручно, оскільки вищевказані тілесні ушкодження є більш характерні для локальних ударів. Тілесні ушкодження виявлені у дитини ОСОБА_6 , 2007 р.н., могли бути отримані ним при обставинах про які він розповідає. В момент отримання вищевказаних тілесних ушкоджень, потерпілий міг знаходитися як у вертикальному або близькому до нього положенні, так і у горизонтальному або близькому до нього положенні. Тілесні ушкодження у вигляді: «Множинні забої та гематоми голови, тулуба та кінцівок. Множинні екстракраніальні гематоми м`яких тканин голови» мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як 6-ть днів і по цій ознаці згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесне ушкодження у вигляді: «Субкон`юнктивальний тотальний крововилив з темпоральної частини лівого очного яблука» потягло за собою розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді: «Забій головного мозку середнього ступеня» привело до розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день) і за цією ознакою згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді: «Гостра плащевидна субдуральна гематома справа. Травматичний субарахноїдальний крововилив» в момент їх заподіяння були небезпечними для життя і за цією ознакою згідно з п. 2.1.3 (г) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з додатковими підпусками до висновку судово-медичної експертизи № 352 від 05.06.2017 року на основі висновку експерта № 1211 судово-медичного обстеження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи дані медичної документації, а саме, медичну карту стаціонарного хворого з ОКЦНН м. Ужгорода № 477/154, яка заповнена на ім`я неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій вказано, що на момент поступлення в стаціонар на тілі дитини ОСОБА_6 , 2007 р.н., виявлено множинні забої обличчя, волосистої частини голови, а згідно МСКТ № 2181 від 09.05.2016 року у нього виявлено множинні екстракраніальні (зовнішні) гематоми м`яких тканин голови, експерт дійшов висновку, що тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, множинних забоїв та гематом голови, тулуба та кінцівок, множинних екстракраніальних гематом м`яких тканин голови, субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука виникли внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії. Даними предметами могли бути ремінь із металевою пряжкою та пластмасова вішалка для одягу, які відображені у матеріалах кримінального провадження. Оскільки в медичній документації не відображена чітка кількість екстракраніальних гематом, а при поступленні в стаціонар вказано, що наявні множинні забої обличчя, волосистої частини голови, встановити точну кількість ударів не представляється можливим. Враховуючи, що тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу є тяжкими ушкодженнями, які становлять загрозу для життя, і при наявності таких ушкоджень дитини не могла себе адекватно поводити, вони могли виникнути, як за декілька годин до поступлення в стаціонар ОКЦНН (дата поступлення 09.05.2016 року о 00.20 год.), тобто 08.05.2016 року, так і на протязі двох діб до моменту поступлення. Встановити давність виникнення тілесних ушкоджень у вигляді екстракраніальних гематом та множинних забоїв обличчя, волосистої частини голови не представляється можливим, оскільки морфологічні особливості даних тілесних ушкоджень не відображені у медичній документації, і вони могли виникнути як 08.05.2016 року, так і могли бути розтягнуті в часі до двох тижнів. Оскільки тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба (спини) знаходяться в проекції лопаток, які є виступаючими частинами на спині, а локалізація рани на стегні чітко не вказана, не можна виключати можливість, що дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок падіння та ударяння об бетонні сходи (переважаюча травмуюча поверхня), як з наданням тілу прискорення так і без нього, але в той же час, дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок неодноразової дії в дані ділянки тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії, якими могли бути ремінь із металевою пряжкою та пластмасова вішалка для одягу, які відображені у матеріалах кримінального провадження, із подальшим інфікуванням ран (даних про надання кваліфікованої медичної допомоги стосовно даних ран немає). Встановити давність виникнення тілесних ушкоджень у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, а також визначити кількість ударів в дані ділянки не представляється можливим. Тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна потягли за собою розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді округлої форми рубця (наслідок опіку) на підборідді, трохи лівіше від серединної лінії, могло виникнути внаслідок притулення до шкіри підборіддя розігрітої ложки, оскільки даний рубець має обмежену форму і має морфологічні особливості післяопікового рубця, а ложка це предмет з обмеженою травмуючою поверхнею. Дане тілесне ушкодження виникло більше ніж за один місяць до моменту первинного судово-медичного обстеження, яке було 15.12.2017 року, і потягло за собою розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, кваліфікується як легке тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, яке в момент його спричинення не будо небезпечним для життя і здоров`я (т. 2, а.с. 220-229).

Відповідно до доповідної ОСОБА_73 від 15.04.2016 року на ім`я заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_74 , ОСОБА_17 , який знаходиться під опікою ОСОБА_11 відсутній на уроках з 4 квітня, за словами опікуна через хворобу (т. 2, а.с. 236).

Згідно з карткою особи учня 2-го класу ОСОБА_6 рівень засвоєння ним навчальної програми початковий (низький). Щодо соціальної поведінки, то дитина дуже активна. З кінетичного малюнку, намальованого ОСОБА_6 , вбачається, що дитина достатньо швидко прийняла нову родину, але чомусь зображує себе без своїх сестер, бажання привертати до себе увагу з боку нових батьків. На кінетичному малюнку ОСОБА_6 зображено матір без рук, що за поясненнями практика психолога в НВК «Гармонія» ОСОБА_39 , наданими нею у судовому засіданні, означає, що дитина символічно обмежує такої особи активність (т. 2, а.с. 237, 238).

З листа директора навчально-виховного комплексу «Гармонія» ОСОБА_75 від 03.05.2017 року № 136, адресованого заступнику начальника відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_94 , вбачається, що адміністрацією навчально-виховного комплексу «Гармонія» Ужгородської міської ради Закарпатської області повідомлено, що ОСОБА_6 був відсутній з 04.04.2016 року по 27.05.2016 року у зв`язку з хворобою (згідно з пояснювальними записками опікуна ОСОБА_11 ). Також повідомлено, що весняні канікули 2015-2016 навчальних років проходили в період з 28.03.2016 року по 04.04.2016 року (т. 2, а.с. 239).

Таким чином, оцінивши у сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 дійсно, умисно, 08.05.2016 року заподіяла малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, які в момент їх заподіяння були небезпечними для життя, в період з 04.04.2016 року по 18.04.2016 року та з 20.04.2016 року по 08.05.2016 року заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, округлої форми рубця (наслідок опіку) на підборідді відповідно, а також в період з 04.04.2016 року по 08.05.2016 року заподіяла ОСОБА_6 сильний фізичний біль та страждання, внаслідок систематичного нанесення йому побоїв, умисні тілесні ушкодження, застосувала до малолітнього нелюдське та таке, що принижує його гідність поводження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 щодо умисного заподіяння 08.05.2016 року малолітньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 щодо умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_6 в період з 04.04.2016 року по 18.04.2016 року та з 20.04.2016 року по 08.05.2016 року тілесних ушкоджень у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, округлої форми рубця (наслідок опіку) на підборідді відповідно, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 щодо умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_6 в період з 04.04.2016 року по 08.05.2016 року сильного фізичного болю та страждання внаслідок систематичного нанесення дитині побоїв, умисних тілесних ушкоджень, а також застосування до малолітнього нелюдського та такого, що принижує його гідність поводження, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 127 КК України за кваліфікуючою ознакою катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, покарати за його дії, які він скоїв та залякування його.

Заперечення обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 127 КК України, суд розцінює як форму захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, і які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у даному кримінальному провадженні, зокрема, послідовними показаннями допитаних у судовому засіданні малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_53 , ОСОБА_55 , ОСОБА_66 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 та ОСОБА_76 , які відповідно у суді ствердили, що безпосередньо потерпілий ОСОБА_6 повідомив їм, що тілесні ушкодження йому заподіяла саме обвинувачена ОСОБА_4 , письмовими доказами, а саме висновком судово-медичної експертизи № 1211 від 15.01.2017 року та додатковим висновком судово-медичної експертизи № 352 від 05.06.2017 року.

Аналізуючи наведені та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченою, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Твердженням та версії обвинуваченої ОСОБА_4 щодо отримання потерпілим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень суд дає критичну оцінку, як надуманим. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будь-які заяви (повідомлення) обвинуваченою ОСОБА_4 до органів поліції чи відповідних служб з приводу протиправних дій з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_23 , за період проживання у її сім`ї потерпілого ОСОБА_6 , як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження, не подавалося.

Посилання сторони захисту на поведінку колишнього чоловіка обвинуваченої ОСОБА_23 , а також звернення обвинуваченої з цього приводу до органів поліції суд вважає неспроможними, оскільки, як встановлено судом, шлюб між ОСОБА_95 та ОСОБА_23 розірвано згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2018 року (справа № 308/12251/17). Водночас, ОСОБА_23 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2018 року (справа № 308/11104/17), що набрало законної сили (т. 3, а.с. 47-50).

З наданого суду стороною захисту листа Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 02.03.2018 року № 27а/з/106/25-1-18 вбачається, що ОСОБА_11 дванадцять разів зверталася до органів поліції із заявами про вчинення чоловіком ОСОБА_23 із нею сварок на ґрунті вживання алкогольних напоїв, а саме: 29.05.2017 року о 22 год. 38 хв., 27.06.2017 року о 23 год. 06 хв., 01.10.2017 року о 23 год. 30 хв., 02.10.2017 року о 16 год. 28 хв., 19.12.2017 року о 20 год. 40 хв., 23.12.2017 року о 09 год. 47 хв., 30.12.2017 року о 18 год. 01 хв., 30.12.2017 року о 20 год. 28 хв., 07.02.2018 року о 19 год. 41 хв., 06.03.2018 року о 13 год. 51 хв., 06.03.2018 року о 14 год. 04 хв. та 07.03.2018 року о 13 год. 56 хв. (т. 3, а.с. 45, 46).

При цьому, згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень ОСОБА_23 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, а саме: за постановами від 27.01.2015 року у справі № 308/16436/14-п, від 24.05.2016 року у справі № 308/4529/16-п, від 21.02.2018 року у справі № 308/524/18,від 26.02.2018 року у справі № 308/217/18 та від 13.03.2018 року у справі № 308/55/18, з тексту яких вбачається, що правопорушення ОСОБА_23 вчинялися відносно його дружини ОСОБА_11 .

Тобто, з наведеного випливає, що факти звернення обвинуваченої до органів поліції щодо протиправної поведінки її колишнього чоловіка мали місце саме після того часу, коли малолітній ОСОБА_6 перебував під опікою та проживав у її сім`ї.

Разом з тим,достовірність показань ОСОБА_4 сумнівна, оскільки вона плуталася у своїх показаннях, що були надані нею у судовому засіданні, не могла ствердно пояснити причини виникнення у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зокрема у виглядімножинних забоїв та гематом голови, тулуба та кінцівок, субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука, які згідно з висновками судово-медичних експертиз виникли внаслідок неодноразової дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму дії, якими могли бути ремінь із металевою пряжкою та пластмасова вішалка для одягу.

Доводи обвинуваченої про те, що саме потерпілий ОСОБА_6 плутається у свої поясненнях, обвинувачуючи її у вчиненні кримінальних правопорушень, не розрізнюючи речі, що відбувалися з ним у минулому, спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 220 від 26.04.2017 року, яким встановлено, що враховуючи малолітній вік ОСОБА_6 він не здатний детально відтворювати на даний час події, які відбувалися із ним в період з 18.02.2016 року по 09.05.2016 року, але основну фабулу подій (спричинення йому тілесних ушкоджень) він здатний адекватно відтворити.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК України, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

За приписами ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Крім того, суд бере до уваги тільки безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі показання учасників кримінального провадження, а надані ними під час досудового розслідування показання судом до уваги не беруться, і згідно з нормами КПК України, вирок суду на них не може ґрунтуватися.

В даному кримінальному провадженні доводів, які б спростовували надані стороною обвинувачення докази чи викликали сумніви у їх належності та допустимості, а також жодних доводів, які б давали підстави вважати суду, що малолітній потерпілий ОСОБА_6 міг обмовити обвинувачену ОСОБА_4 , стороною захисту не наведено.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, що згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, тяжкого злочину відповідно, дані про особу винної, яка є молодою за віком, має на утриманні вісім неповнолітніх дітей, наймолодшому з яких 2 роки,є розлученою, її вік, поведінку до та після вчинення злочинів, матеріальний стан, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину вперше, наявність вісьмох неповнолітніх дітей на її утриманні (п`ятеро рідних та троє під опікою), вчинення злочину жінкою в стані вагітності (син ОСОБА_96 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто обвинувачена була вагітною даною дитиною у період вчинення злочинів).

Обставинами, визначеними ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину щодо малолітньої дитини та щодо особи, яка перебуває в матеріальній чи іншій залежності від винного.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року (заява № 37568/97) Європейський суд з прав людини зазначив, що: «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Разом з тим, суд бере до уваги, що дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03) від 12.01.2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винної, яка має на утриманні вісім неповнолітніх дітей, розлучена, вперше вчинила злочин, на час вчинення злочину перебувала у стані вагітності, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо неї необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкцій, визначених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченій ОСОБА_4 саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Суд зазначає, що сам факт невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень не є безумовною підставою для призначення їй реального покарання у виді позбавлення волі і жодним чином не свідчить про неможливість її виправлення без відбування реального покарання.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Тобто, зазначений злочин згідно зі ст. 12 КК України відносить до категорії злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ухилялася від органу досудового розслідування або суду, або вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_4 вчинила у квітні-травні 2016 року, тобто строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення на час розгляду справи в суді сплинув.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу.

Суд зауважує, що під час звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 761/5688/15-к, провадження № 51-7478км18.

У судових дебатах сторона захисту повідомила, що щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України обвинувачена своєї вини не визнає та захисник просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності.

За вищенаведених обставин, встановивши у судовому засіданні під час судового провадження наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності, суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Частиною 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Прокуратурою Закарпатської області до обвинуваченої пред`явлено цивільний позов про відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину, згідно з яким заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації 28437,73 грн. витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від злочинів ОСОБА_6 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у наступних закладах охорони здоров`я: обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології з 09.05.2016 року по 12.05.2016 року (медична карта стаціонарного хворого № 477/154); Ужгородській міській дитячій лікарні з 12.05.2016 року по 13.05.2016 року; обласній дитячій лікарні м. Мукачева з 13.05.2016 року по 10.06.2016 року (медична карта стаціонарного хворого № 4863/213). Відповідно наданих вказаними закладами охорони здоров`я розрахунків, витрати на лікування хворого ОСОБА_6 склали: в обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології 2774,04 грн. (відповідь на запит за № 280/11-14 від 04.08.2017 року); в Ужгородській міській дитячій лікарні 267,41 грн. (відповідь на запит № 625/29-14 від 07.07.2017 року); в обласній дитячій лікарні м. Мукачева 25396,28 грн. (відповідь на запит № 1952/08-10 від 07.08.2017 року), а всього витрачено на лікування ОСОБА_6 28437,73 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами кримінального провадження, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_6 в закладах охорони здоров`я склали 28437,73 грн., з яких: в обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології Закарпатської обласної державної адміністрації 2774,04 грн. (з 09.05.2016 року по 12.05.2016 року); в Ужгородській міській дитячій клінічній лікарні відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради 267,41 грн. (з 12.05.2016 року по 13.05.2016 року); в обласній дитячій лікарні Закарпатської обласної державної адміністрації 25396,28 грн. (з 13.05.2016 року по 10.06.2016 року) (т. 2 а.с. 249, 250, т. 3, а.с. 35-39).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року № 11 передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

З огляду на викладене, оскільки у даному випадку наявний причинний зв`язок між злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_4 та перебуванням потерпілого ОСОБА_6 на лікуванні в зазначених вище закладах охорони здоров`я, суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги прокуратури Закарпатської області про відшкодування витрат закладів охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину, а саме стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації 28170,32 грн., а також стягнути з неї в дохід держави в особі Ужгородської міської ради 267,41 грн.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої під час досудового розслідування та під час судового провадження було обрано у виді домашнього арешту (строк дії ухвали до 01.06.2018 року). Строк тримання обвинуваченої під домашнім арештом не продовжувався, а відтак ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту припинила свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 не обирався.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2017 року (справа № 308/4229/17) в рамках даного кримінального провадження накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: два чоловічі ремені з металевими пряжками, вішалку для одягу.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, що накладено на майно згідно з вказаною ухвалою слідчого судді.

Процесуальних витрат немає.

Питання щодо речових доказів вирішується у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 128, 129, 174, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України, та призначити їй покарання:
за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двохсот) годин.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов прокуратури Закарпатської області до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації 28170 (двадцять вісім тисяч сто сімдесят) гривень 32 коп. витрат, понесених на лікування потерпілого від злочинів ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави в особі Ужгородської міської ради 267 (двісті шістдесят сім) гривень 41 коп. витрат, понесених на лікування потерпілого від злочинів ОСОБА_6 .

Скасувати арешт майна, що накладено згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2017 року (справа № 308/4229/17), на тимчасово вилучене майно, а саме: два чоловічі ремені з металевими пряжками, вішалку для одягу.

Речові докази: чоловічий шкіряний ремінь із металевою пряжкою, чоловічий ремінь із матерії із металевою пряжкою, пластмасову вішалку для одягу, що передано до кімнати зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1