Справа №576/2937/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/532/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 6 березня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне, Путивльського р ну, Сумської обл., зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 10 лютого 2016 року Путивльським районним судом Сумської області за ст. 357; 185 ч. 1; 75 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом 3 років іспитового строку,

визнано винним за ст. ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. ст. 71 ч. 1; 72 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області, від 10 лютого 2016 року, та остаточно визначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення за ст. ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України за наступних обставин.

22 листопада 2018 року, о 20 год. 23 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на перехресті вулиць Спаська та Вознесенська в м. Глухові, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , який рухався з пакетом в руках по вул. Вознесенська в напрямку вул. Суворова у м. Глухів Сумської обл. У цей час у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення майна належного ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, наздогнав ззаду ОСОБА_10 біля будинку № 18 по вул. Вознесенська та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, завдавши одного удару кулаком руки у верхню частину спини останнього та, шляхом ривку намагався заволодіти його речами, які знаходились в поліетиленовому пакеті «АТБ», у якому були 1,126 кг. яблук сорту «Гала», вартістю 10,12 грн., 10 яєць, вартістю 27,80 грн., 0,530 кг. солодкого перцю, вартістю 24,37 грн. та мобільним телефоном марки «Iphone 5s», вартістю 2850 грн., а всього на загальну суму 2912,29 грн., однак, не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки був затриманий на місці події ОСОБА_10 .

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду, оскільки, на його думку судом не враховані вимоги ст. ст. 17; 62; 373 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, яким виправдати ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.

Свої апеляційні вимоги захисник ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що суд не дав належної оцінки показам обвинуваченого згідно яких, обвинувачений не мав наміру відкрито викрасти майно ОСОБА_10 і не забирав пакет у потерпілого, а між ними виникла бійка з приводу черговості проходу по вузькому тротуару.

Зазначає захисник ОСОБА_9 і про те, що обставини встановлені судом не відповідають дійсності, зокрема, як на думку захисника, з відеозапису вбачається, що обвинувачений наближався до потерпілого не з того боку з якого у потерпілого знаходився пакет і на відео не зафіксовано факт виривання обвинуваченим пакету з рук потерпілого. При цьому, захисник вказує, що факт виривання обвинуваченим пакету з рук потерпілого та нанесення удару потерпілому в судовому засіданні не підтвердив жодний свідок.

Вказує захисник ОСОБА_9 і про те, що не знайшли свого підтвердження й пояснення потерпілого про те, що обвинувачений натягував йому на голову капюшон, оскільки з відеозапису з камер спостереження вбачається, що потерпілий був одягнутий в пальто з кашеміру без капюшону.

На думку захисника ОСОБА_9 в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_7 необхідно виправдати за пред`явленим обвинуваченням.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_8 , крім доводів аналогічних доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , свої апеляційні вимоги обґрунтовує ще й тим, що протокол добровільної видачі і постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів мають істотні суперечності які залишились не усунуті судом першої інстанції. Зокрема у протоколі добровільної видачі вказано, що потерпілий ОСОБА_10 видав речі, які були визнані речовими доказами 22 листопада 2018 року, у той час як у постанові про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів вказано, що зазначені речі добровільно були видані 23 листопада 2018 року.

Вказує захисник ОСОБА_8 і на помилковість висновків суду в частині того, що вина ОСОБА_7 за ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України доводиться протоколом огляду предметів, від 23 листопада 2018 року, оскільки в цьому протоколі вказано, що о 20:23:30 год. біля буд 18 по вул. Вознесенській особа наздоганяє особу на вигляд чоловічої статі, одягнуту в темний одяг, з предметом світлого кольору в правій руці, та в момент коли вищевказані особи зрівнюються між ними виникає боротьба, при цьому предмет світлого кольору опиняється на землі.

Вказує захисник і про те, що в матеріалах провадження відсутні судова дактилоскопічна експертиза на предмет наявності слідів пальців рук обвинуваченого на пакеті з написом «АТБ», що на думку захисника доводить пояснення обвинуваченого про відсутність наміру виривати пакет у потерпілого.

Зазначає захисник і про те, що вирок суду не містить даних на предмет наявності пошкоджень на пакеті з написом «АТБ», який був досліджений у судовому засіданні, що свідчить про порушення судом вимог ст. 374 ч. 3 КПК України.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості призначеного покарання.

На думку прокурора, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не дав належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненому не визнав і жодних витрат, в тому числі понесених потерпілим ОСОБА_10 , не відшкодував.

Посилаючись на такі обставини, прокурор просить ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_7 винним за ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України та призначити покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги прокурора і заперечення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційні скарги сторони захисту і заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому, та необхідність правової кваліфікації його дій за ст. ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України.

Так, з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом було встановлено, що 22 листопада 2018 року, о 20 год. 23 хв., по вул. Вознесенська в напрямку вул. Суворова в м. Глухів обвинувачений ОСОБА_7 намагався відібрати у потерпілого ОСОБА_10 пакет з речами у ході чого між ними виникла бійка. Вказані свідки, які є працівниками поліції, підбігли до вказаних осіб та затримали ОСОБА_7 , застосувавши до нього наручники. Вказані свідки зазначили, що під час сутички між потерпілим і обвинуваченим на дорозі лежав пакет з продуктами харчування.

З показів потерпілого ОСОБА_10 , витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.11.2018 (а. п. 62 63), протоколу добровільної видачі потерпілим продуктів харчування та мобільного телефону з пакетом, від 22 листопада 2018 року (а. п. 65), протоколу огляду відеозаписів з камер відеоспостереження (а. п. 76 79), висновку судової товарознавчої експертизи, від 29 листопада 2018 року № 1956 (а. п. 84 86) судом було встановлено, що під час ходьби потерпілого ОСОБА_10 по вул. Вознесенська в напрямку вул. Суворова у м. Глухів, його заду наздогнав обвинувачений ОСОБА_7 який завдав одного удару у верхню частину спини ОСОБА_10 після чого намагався заволодіти речами потерпілого, які знаходились в поліетиленовому пакеті «АТБ», всього майном, загальною вартістю 2912,29 грн., однак ОСОБА_7 не зміг заволодіти пакетом з речами до кінця, оскільки був затриманий на місці скоєння злочину ОСОБА_10 та вищевказаними свідками.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходить законними висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг захисту з приводу того, що ОСОБА_7 не мав наміру відбирати пакет у потерпілого, а фактично між ними відбулася лише бійка, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження при дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять вину ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зауважити, що суд обґрунтовано поклав в основу своїх висновків покази потерпілого ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 намагався відібрати у нього пакет з речами, оскільки, як було встановлено судом, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не були знайомі до часу події, між не було неприязних взаємостосунків, що давало суду підстави для висновку, що потерпілий ОСОБА_10 мав намір обмовити ОСОБА_7 .

Колегія суддів не може взяти до уваги й доводи апеляційної скарги з приводу того, що на відеозаписі з камер відеоспостереженя зафіксовано, що ОСОБА_7 не виривав з рук потерпілого ОСОБА_10 пакет, оскільки з метою перевірки цих обставин в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було переглянуто даний відеозапис з якого колегією суддів було встановлено обставини події у ході якої ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_10 та штовхнув його, внаслідок чого пакет ОСОБА_10 випав з його рук.

З цих же підстав колегія суддів не може погодитись й з доводами апеляційних скарг захисту щодо невідповідності обставин зафіксованих у протоколі огляду предметів вказаного відеозапису, від 23 листопада 2018 року, оскільки вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду, а обставини зафіксовані на відеозаписі узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому у колегії суддів відсутні сумніви не довіряти цьому доказу.

Також, на думку колегії суддів, не спростовують висновки суду й мотиви апеляційних скарг з приводу відсутності на одязі потерпілого капюшону, оскільки як вбачається з фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які були встановлені судом, такі обставини судом встановлені не були і їх наявність, чи відсутність, не може впливати на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій.

На думку колегії суддів не може вважатись істотним порушення судом вимог ст. 374 ч. 3 КПК України, у зв`язку з не відображенням у вироку суду посилань на досліджений у судовому засіданні речовий доказ, а саме пакет з написом «АТБ», оскільки з матеріалів провадження не вбачається, що таке порушення кримінального процесуального закону є істотним, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Не спростовує доведеність вини ОСОБА_7 і мотиви апеляційної скарги з приводу неточності з приводу дати добровільної видачі потерпілим речових доказів та сумнівів у перебуванні телефону у пакеті ОСОБА_15 в момент вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, оскільки ці обставини не спростовують вини ОСОБА_7 у вчиненому і не можуть впливати на доведеність вини ОСОБА_7 .

Не вбачає колегія суддів й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, зокрема й щодо порушення судом вимог ст. ст. 17; 62; 373 КПК України на яких наполягає обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, оскільки таких порушень колегією суддів у ході апеляційного розгляду встановлено не було.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, а тому відсутні підстави й для зміни або скасування вироку суду, виходячи з мотивів апеляційних скарг.

Колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку, вважає необхідним зауважити, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час здійснення судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повідомив про факт його побиття працівниками поліції Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області.

У зв`язку з цими обставинами 26 лютого 2019 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області було доручено Глухівському відділу Шосткинської місцевої прокуратури та Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього недозволених методів слідства працівниками поліції Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області в період з 22 по 23 листопада 2018 року (а. п. 109).

На запит суду апеляційного суду прокуратурою Сумської області було повідомлено, що за результатами доручення Глухівського міськрайонного суду Сумської області Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань 14 березня 2019 року було внесено відомості в ЄДРДР № 0000183, за ст. 365 ч. 2 КК України, за фактом побиття працівниками Глухівського ВП ГУНП в Сумській області 22 листопада 2018 року ОСОБА_7 під час його затримання (а. п. 187).

Колегією суддів із пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 було встановлено, що дії працівників поліції відносно яких здійснюється досудове розслідування за ст. 365 ч. 2 КК України, не були направлені у ході проведення дізнання й досудового слідства у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , а фактично були пов`язані із затриманням обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення ним замаху на відкрите викрадення чужого майна.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав, які б давали сумніви у законності отримання органами досудового розслідування доказів на підставі яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки досудове розслідування відносно працівників Глухівського ВП ГУНП в Сумській області здійснюється щодо перевірки дотримання ними службових повноважень при затриманні ОСОБА_7 , а не щодо застосування заборонених методів при проведенні дізнання й досудового слідства.

Також колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції визначив у відповідності до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутності обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання та те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжує його покарання.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визначив міру покарання ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки та встановивши, що ОСОБА_7 вчинив злочин у період іспитового строку при його звільненні від відбування покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області, від 10 лютого 2016 року, призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, яке на думку колегії суддів, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому колегія суддів враховує, що апеляційна скарга прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш тяжчого покарання за ст. ст. 15 ч. 3 186 ч. 2 КК України не підлягає задоволенню лише з тих підстав, що такі вимоги прокурора суперечать вимогам ст. 68 ч. 3 КК України, згідно якої ,максимальний розмір покарання за вчинення замаху на злочин не може перевищувати двох третин найбільш суворого покарання визначеного санкцією за цей злочин, оскільки відповідно до санкції ст. 186 ч. 2 КК України дві третини від найбільш суворого покарання становить 4 роки у виді позбавлення волі, яке і визначив суд.

За наведених обставин, знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок законним, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а відповідно, не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 6 березня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4