Номер провадження: 11-кп/813/1465/19
Номер справи місцевого суду: 521/6733/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05.08.2019 року у кримінальному провадженні № 0000317 від 26.01.2019 р. відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Любомирка Котовського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого офіціантом у ТОВ «Сінерджі Груп», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та йому, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна.

Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою, строк відбування покарання відрахований з дати фактичного взяття під варту.

Долю речових доказів вирішено згідно зі ст. 100 КПК України.

Зазначений вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що, 25.01.2019 р. приблизно о 20 год., він, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 56, в Дюківському парку, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, з кількісним вмістом PVP-5,91 г, яка знаходилась в 27 полімерних пакетиках з пазовим замком, які були обмотані липкою стрічкою синього кольору, з метою збуту. У подальшому, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне зберігання психотропних речовин, з метою збуту ОСОБА_7 став зберігати при собі, в лівій внутрішній кишені своєї куртки.

Продовжуючи свій злочинний умисел, 26.01.2019 р. приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_7 з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, направився до будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Овражний, 16, де з метою уникнення викриття з боку оточуючих, поклав під кущ 1 згорток, обмотаний синьою ізоляційною стрічкою, всередині якого знаходився полімерний пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, з кількісним вмістом PVP 0,143 г, про що зробив відповідний знімок на свій мобільний телефон.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав дії, спрямовані на підготовку подальшого збуту вказаного згортка з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню і тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, з наступних підстав:
- судом 1-ої інстанції було призначене покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України у зв`язку з щирим каяттям обвинуваченого, а також активним сприянням розкриттю злочину, при цьому, судом не було зазначено у чому саме полягало сприяння розкриттю злочину, оскільки це не підтверджено жодними належними доказами;
- суд 1-ої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого діяння, належність злочину до категорії тяжких та індивідуальну роль обвинуваченого у вчиненому злочині, який був його виконавцем, і призначив м`яке покарання, що не може бути достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових правопорушень;
- суд 1-ої інстанції проігнорував той факт, що повне визнання вини ОСОБА_7 не може бути прийняте до уваги, оскільки обвинувачений до правоохоронних органів добровільно із заявою про вчинений злочин не звертався, та визнав себе винуватим лише у зв`язку з наявністю беззаперечних доказів;
- судом безпідставно враховано характеристика обвинуваченого зі школи та його сусідів по вулиці з с. Любомирка Котовського р-ну Одеської обл., оскільки сам обвинувачений під час судового розгляду повідомив, що він вже тривалий час там не проживає.
Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду 1-ої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 із додатковими поясненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи висновки суду 1-ої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, не погодились з вищезазначеним вироком суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, з наступних підстав:
- вирок суду 1-ої інстанції не містить посилання на обставини, які б свідчили про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у виді позбавлення волі;
- суд 1-ої інстанції не звернув достатню увагу на обставини, які характеризують особу обвинуваченого, а саме відсутність судимості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений має на утриманні бабусю та дідуся, цивільну дружину ОСОБА_11 , яка на даний час є вагітною від ОСОБА_7 , позитивну характеристику від колективу ТОВ «Сінерджі Груп», де він офіційно працевлаштований офіціантом, тобто на наявність обставин, які виключають повторне здійснення злочину ОСОБА_7 .
Посилаючись на вищевикладене, захисники в інтересах обвинуваченого просять змінити вирок суду в частині призначення покарання, а саме звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого його захисника, та прокурора, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, та заперечували проти апеляційних скарг один одного, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням зі сторонами судового розгляду, суд першої інстанції визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, з метою збуту.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинута вчинення злочину вперше.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, з числа передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з незаконним обігом небезпечної психотропної речовини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, щоіз застосуванням положень ст. 69 КК України, ОСОБА_7 необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Апеляційний суд вважає безпідставним довід обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання, з огляду на те, щопри призначенні покарання, суд першої інстанції врахував усі доводи, на які посилається у апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.

Щодо зазначених стороною захисту обставин для пом`якшення покарання, наявність на утриманні дідуся, бабусі, та вагітної співмешканки, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про врахування цих підстав для призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, є безпідставними. При цьому, доводи обвинуваченого про наявність в нього на утриманні зазначених осіб, як на обставину, що повинна бути врахована як така, що пом`якшує покарання, апеляційний суд оцінює критично, оскільки наявність в вагітної співмешканки не завадила йому вчинити злочин.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті призначенням йому основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги високу суспільну небезпеку вчиненого злочину, індивідуальну роль обвинуваченого, який є виконавцем та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`яке покарання.
Позиція апеляційного суду обґрунтовується тим, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 пов`язаний із збутом особливо небезпечної психотропної речовини, він повністю визнав вину, є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем роботи.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного основного покарання ОСОБА_7 такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки покарання призначене із урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого, а також наслідків злочину та суд 1-ої інстанції належним чином мотивував у вироку призначення покарання ОСОБА_7 .
Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність підстав для призначенні обвинуваченому більш м`якого покарання, та доводи прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання є безпідставними, а підстави для скасування або зміни вироку, - відсутні.
Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05.08.2019 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 0000317 від 26.01.2019 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4