11.09.2019 363/24/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000807 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старомлинівка Великоновосільківського району Донецької області, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він, будучи службовою особою, яка виконує функції представника влади, зловживаючи владою, вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та підбурювання на замах до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, за наступних обставин.

Так, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2014 ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і застосовано стягнення у вигляду штрафу в сумі 340 грн.

Наприкінці червня поточного року ОСОБА_6 , не погодившись із рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2014, подала апеляційну скаргу, згідно з якою просила скасувати постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2014 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо неї, справу провадженням закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 автоматизованою системою документообігу суду 04.08.2014 розподілено для розгляду судді апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_7 .

Того ж дня, ОСОБА_6 звернулась до раніше їй знайомого судді апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_4 , з метою отримання консультації стосовно того, чи буде достатнім для судового розгляду апеляційною інстанцією висновку авто-технічного дослідження, оскільки із практики їй відомо, що в подібних випадках судді беруть до уваги при винесенні рішень висновки експертиз.

У свою чергу, ОСОБА_4 під час розмови пообіцяв ОСОБА_6 поспілкуватись із суддею ОСОБА_7 з вказаного питання.

ОСОБА_6 , відповідно до попередньої домовленості, 05.08.2014 зустрілася із ОСОБА_8 поблизу приміщення апеляційного суду Чернігівської області, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 2.

Під час зустрічі з ОСОБА_6 ОСОБА_4 , дізнавшись про обставини адміністративної справи, що розглядалась суддею ОСОБА_7 , діючи умисно, зловживаючи наданою йому владою всупереч інтересам служби, вирішив використати вказану ситуацію у своїх корисливих цілях і заволодіти коштами ОСОБА_6 шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 , діючи умисно, зловживаючи наданою йому владою всупереч інтересам служби, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, 05.08.2014 об 11 год. 50 хв. під час вказаної зустрічі повідомив ОСОБА_6 про можливість домовитись із суддею ОСОБА_7 щодо прийняття нею рішення про закриття провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності, за що остання повинна передати йому до початку наступного судового засідання грошові кошти у сумі 1000 доларів США для їх подальшої передачі судді ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що для того, щоб суддя ОСОБА_7 прийняла постанову, згідно з якою адміністративна справа щодо ОСОБА_6 буде закрита у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, остання має передати йому грошові кошти також до початку наступного судового засідання, але вже у сумі 2000 доларів США.

Тим самим, ОСОБА_4 підбурив ОСОБА_6 до надання неправомірної вигоди судді ОСОБА_7 , яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_4 .

Під час розгляду 08.08.2014 в апеляційному суді Чернігівської області апеляційної скарги ОСОБА_6 наступне судове засідання призначено на 09 год. 00 хв. 13.08.2014.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, при особистій зустрічі 12.08.2014 поблизу приміщення апеляційного суду Чернігівської області, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 2, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 про те, що він не знає, яке остаточне рішення буде прийнято суддею ОСОБА_7 та наголосив, що саме до початку судового засідання ОСОБА_6 має передати їй через нього максимальну суму грошових коштів про яку раніше велось, тобто 2000 доларів США.

Виконуючи вимогу ОСОБА_4 , з приводу передачі йому обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США, 13.08.2014 о 08 год. 30 хв. ОСОБА_6 прибула до приміщення апеляційного суду Чернігівської області, розташованого у м. Чернігів по вул. Гетьмана Полуботка, 2, про що в телефонній розмові повідомила ОСОБА_4 . Перебуваючи у приміщенні апеляційного суду, на першому поверсі, поблизу залу судових засідань № 2, ОСОБА_6 зустрілася із ОСОБА_4 та передала останньому грошові кошти у сумі 2000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.08.2014 складає 26 221, 32 грн., які знаходились поміж аркушів друкованого видання «Правила дорожнього руху».

Цього ж дня, о 15 год. 20 хв. суддя ОСОБА_7 після виходу з нарадчої кімнати оголосила текст постанови, відповідно до якої апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, тобто постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2014 скасовано, а провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Після завершення судового засідання, в 16 год. 05 хв. ОСОБА_6 зустрілася із ОСОБА_4 на перехресті вулиці Гетьмана Полуботка та проспекту Миру у м. Чернігові, поблизу приміщення апеляційного суду Чернігівської області за адресою: м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 2. Під час зустрічі ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_4 про прийняту суддею ОСОБА_7 постанову, на що ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 те ж саме друковане видання «Правила дорожнього руху», в якому знаходились, з його слів, грошові кошти у сумі 1 500 доларів США. Решту, 500 доларів США суддя ОСОБА_4 залишив нібито для передачі судді ОСОБА_7 , яка не була обізнана про його злочинні наміри.

В подальшому, цього ж дня, в 16 год. 20 хв., в службовому кабінеті судді ОСОБА_4 , який знаходиться на другому поверсі в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області, незаконну діяльність судді апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_4 було припинено працівниками правоохоронних органів та в нього було виявлено та вилучено предмет неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.08.2014 складає 6555, 33 грн., що були попередньо передані ОСОБА_6 на вимогу ОСОБА_4 .

Реалізуючи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 , діючи умисно, зловживаючи наданою йому владою, всупереч інтересам служби, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, що завдало істотної шкоди державним інтересам, а саме підірвало авторитет судової гілки влади.

Відтак ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних протиправних дій, які виразились в зловживанні владою, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам, а також у підбурюванні на замах до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, та в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364; ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369; ч. 1 ст. 190 КК України.

В суді обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав. На підставі ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України від дачі показань відмовився.

Суд зазначає, що обвинувачений вправі мовчати й факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, коли прокурор під час судового розгляду зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа (ст.ст. 17, 18, 474 КПК України).

В ході судового розгляду судом досліджено такі докази.

Так, з поданих копій матеріалів адміністративної справи № 3/751/1072/14, 751/4827/14 за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_6 встановлено, що 17.06.2014 року постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

ОСОБА_6 себе виною у ДТП не вважала й 24.06.2014 року подала апеляційну скаргу.

02.07.2014 року матеріали справи щодо ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП надійшли до Апеляційного суду Чернігівської області.

07.07.2014 року суддею ОСОБА_10 здійснено виклик ОСОБА_6 для розгляду її апеляційної скарги на 09 год. 14.07.2014 року.

12.07.2014 року ОСОБА_6 подала заяву про відкладення розгляду справи через хворобу.

Постановою від 14.07.2014 року суддею ОСОБА_10 розгляд справи перенесено на 09 год. 21.07.2014 року.

16.07.2014 року ОСОБА_6 подала для приєднання до матеріалів справи висновок автотехнічного експертного дослідження від 27.06.2014 року.

18 і 30 липня 2014 року ОСОБА_6 подавала заяви, в якій просила перенести розгляд справи, посилаючись на продовження лікування.

Відповідно 21 липня і 1 серпня 2014 року постановою судді ОСОБА_10 розгляд справи перенесено.

Після передачі справи в провадження судді ОСОБА_7 , справу призначено до розгляду на 08.08.2014 року.

07.08.2014 року ОСОБА_6 знову подала заяву про відкладення справи й одночасно просила провести судове засідання з розгляду її апеляційної скарги не пізніше 14.08.2014 року.

Постановою судді від 08.08.2014 року розгляд справи перенесено на 09 год. 13.08.2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 розглянуто за її участі 13.08.2014 року й постановою судді ОСОБА_11 задоволено частково, постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.06.2014 року скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказані копії матеріалів судової справи надані слідчому листом Апеляційного суду Чернігівської області від 15.08.2014 року, коли на супровідному листі відсутній штамп вхідної кореспонденції про отримання її адресатом, а в матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про їх здобуття органами досудового слідства в порядку установленому КПК України, не дивлячись на те, що матеріали судової справи містять інформацію, яка може бути віднесена до інформації охоронюваній законом (ст. 162 КПК України). Ці копії матеріалів отримано слідчим без ухвали слідчого судді та без дотримання вимог ч. 1 ст. 100, ст. 132, ст.ст. 159-166 КПК України.

Відтак відомості, що містяться в цих доказах не можуть бути визнані допустимими на доведення винуватості ОСОБА_4 за висунутим йому звинуваченням.

Свідок ОСОБА_7 в суді показала, що з 2004 року працює суддею кримінальної спеціалізації Апеляційного суду Чернігівської області. В зв`язку з виходом у відпустку судді ОСОБА_10 01.08.2014 року їй в провадження передано справу щодо ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП з її апеляційною скаргою. Розгляд справи відбувся 13.08.2014 року. З 9 год. до 9 год. 45 хв. вона заслухала пояснення ОСОБА_6 та спеціаліста, який проводив експертизу. Тоді була змушена оголосити перерву до 15 год. через зайнятість в іншому кримінальному провадженні, що розглядалося колегією суддів. О 15 год. розгляд справи ОСОБА_6 продовжено. В нарадчій кімнаті нею ухвалено постанову та оголошено її. Другого водія опитати в суді так і не вдалося, експерт у справі про кримінальну відповідальність не попереджений, тому його висновки в основу прийнятого рішення покласти було не можна, а тому підстав для встановлення відсутності вини ОСОБА_6 у ДТП не вбачалося. Після здачі справи в канцелярію, слідчі ГПУ на підставі ухвал слідчого судді Печерського суду м. Києва провели її особистий обшук та обшук її кабінету, в ході якого нічого не вилучили.

В її кабінеті, в сейфі знаходилися її особисті грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, які вона придбала за відпускні, а також 7 000 грн. Слідчі переписали номера купюр й кошти не вилучали.

Свідок в суді ствердила, що будь-яких розмов з приводу розгляду цієї справи ні з ОСОБА_4 , ні з ОСОБА_6 не вела. З останньою спілкувалася виключно в судовому засіданні, а ОСОБА_4 одного разу лише поцікавився в неї про те, чи передавали їй для розгляду справу ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що за наслідками розгляду в Новозаводському районному суді м. Чернігова складеного щодо неї протоколу її визнано виною за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення. Суд відмовився проводити автотехінчну експертизу, а тому таке дослідження проведено за її зверненням. ОСОБА_4 знає близько 18 років, з яким зустрічалася та показувала йому постанову суду й висновок експерта. Він запропонував їй допомогти за винагороду 1000 доларів США за закриття справи по строках, 2000 доларів США за відсутністю складу. Гроші сказав принести на судовий розгляд 13.08.2014 року. 06.08.2014 року вона подала заяву до СБУ про вимагання грошових коштів. Вона була впевнена в своїй невинуватості й намагалася отримати тільки законне судове рішення й щоб суд призначив експертизу.

Працівникам СБУ повідомила, що в неї буде зустріч із ОСОБА_4 , яку треба було зафіксувати. 5.08.2014 року за їх вказівкою одягнула на себе наданий пристрій для записування спеціальну кофту. Вона знала, що буде йти запис розмови з ОСОБА_4

13.08.2014 року працівники СБУ вручили їй грошові кошти і вона переодягнула надану їй кофту для здійснення відеозапису. Грошові кошти в сумі 2 000 доларів США перед судовим засіданням передала ОСОБА_4 в книжці з «Правил дорожнього руху» в приміщенні Апеляційного суду Чернігівської області. Після судового засідання ОСОБА_4 повернув книжку «Правил дорожнього руху» з грошима, й сказав, що залишив 500 доларів США. Вона зателефонувала працівникам СБУ й повідомила про це. В подальшому в автомобілі повернула залишок коштів співробітникам СБУ.

При цьому свідок ОСОБА_6 не змогла пригадати в суді, що вона хотіла на час розгляду справи, чи скоріше її розглянути, чи затягнути її розгляд, коли в серпні вирішувалося питання про призначення її резервним суддею, перепоною для чого могло стати притягнення її до адміністративної відповідальності.

В справі міститься рейтинговий список кандидатів на посаду суддів вперше від 18.08.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 обіймає 38 місце рейтингу ВККСУ (т. 3 матеріалів розслідування а.с. 142-143).

Вирішуючи подані стороною захисту клопотання про визнання доказів обвинувачення недопустимими, суд дійшов таких висновків.

Так, даними протоколу обшуку кабінету № 320 Апеляційного суду Чернігівської області, судді цього суду ОСОБА_4 від 13.08.2014 року встановлено, що його проведено на підставі ухвали слідчого судді й вилучено:

-з кишені брюк ОСОБА_4 в чохлі для ключів 200 доларів США з серіями та номерами купюр КІ 19483506 А та КА 50258408 А;

-з сумки в гаманці 300 доларів США з серіями та номерами купюр ВВ 009062270*, КВ 79640306 І, НК 08272503 D.

За версією сторони обвинувачення саме ці кошти становлять предмет неправомірної вигоди отриманої ОСОБА_4 від ОСОБА_6 .

Проте із середини тієї ж сумки вилучено також 200 доларів США з серіями та номерами купюр КС 53098977 А, HF 18022019 F.

Будь-якої версії походження вказаних коштів сторона обвинувачення не представила.

Водночас з дослідженого в суді відеозапису проведення обшуку встановлено, що останні дві купюри вилучені не з середини сумки ОСОБА_4 , а з поверхні її отвору.

Про такі ж обставини ОСОБА_4 застеріг й при підписанні протоколу.

Доводи сторони захисту про те, що ці дві купюри по 100 доларів США підкинуто ОСОБА_4 під час обшуку є слушними, викликають розумні сумніви щодо законності їх вилучення, підтверджуються даними відеозапису й прокурором в суді не спростовано.

З дослідженого відеозапису обшуку на касеті «Панасонік» судом встановлено, що відкрита й майже пуста сумка (портфель) ОСОБА_4 під час слідчої дії весь час нерухомо лежала на стільці таким чином, що отвір до неї був вільний й доступний для того щоб присутня під час обшуку особа могла безперешкодно покласти туди дві згорнути купюри 100 доларів США, поки обшукувався інший бік кабінету.

Слідчий повільно й ретельно обшукував шухляди столу, зміст книжок, блокнотів тощо, а коли дійшов до обшуку цієї сумки, то на відео чітко зафіксовано, що вказані купюри лежали зверху в отворі сумки в згорнутому вигляді. При цьому слідчий, взяв сумку до рук таким чином, що наочно видимі зверху купюри впали вниз до середини сумки, звідки їх потім вилучено.

При цьому ОСОБА_4 одразу застеріг, що ці кошти не його та дістав зі свого гаманця належні йому грошові купюри 300 доларів США та інші грошові кошти в українських гривнях. Під час обшуку ОСОБА_4 ствердив, що 300 доларів США вилучені з його гаманця та 200 доларів США вилучені з чохла для ключів, є його особистими коштами, а 200 доларів США вилучені з сумки йому не належать та їх походження йому невідомо.

Отже, достовірність і законність відшукування 200 доларів США з сумки ОСОБА_4 , через те, що вони могли бути підкинуті в ході обшуку, проведення якого безперервно фіксувалося відеозаписом на касету «Панасонік», можуть викликати ґрунтовні сумніви у стороннього спостерігача, що на думку суду стало очевидним і для учасників слідчої дії.

Викликає сумнів й те, що одразу ж після відшукування цих 2-х купюр у сумці за вказаних вище обставин слідчим в порушення вимог ч. 5 ст. 223 КПК України припинено будь-який подальший обшук, як самої сумки, що мала замкнені та не оглянуті відділення, так і кабінету, хоча ще значна його частина та речі в ньому, лишалися не оглянутими, коли згідно ухвали слідчого судді від 12.08.2014 року відшукуванню підлягав предмет неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 2 000 доларів США. На це слушно звернув увагу під час обшуку й сам ОСОБА_4 , що зафіксовано на відеозапису.

В цьому зв`язку суд звертає увагу на показання в суді понятих свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в тій частині, що під час обшуку кабінету вони особисто не перевіряли номери та серії вилучених купюр доларів США на відповідність врученим свідку ОСОБА_6 .

При цьому свідок ОСОБА_12 ствердив, що під час складання протоколу обшуку з поведінки співробітників СБУ та слідчого він зрозумів, що в них щось не виходить та потрібно було щось переробити в документах. Тоді як свідок ОСОБА_13 ствердив, що по результатах вилучення доларів США ні одна купюра не співпала з врученими, і про це говорили співробітники СБУ та слідчий під час проведення обшуку, а тому вони вирішили щось поміняти.

Свідок ОСОБА_13 показав, що найближче до сумки під час обшуку стояв співробітник СБУ ОСОБА_14 , який виходив з кабінету та повертався, до кабінету додатково заносили конверт, вміст якого вони не перевіряли.

Після підписання протоколу їх відпустили та вони поїхали додому, але невдовзі зателефонували й сказали повернутися до приміщення СБУ. По приїзду, якісь співробітники їм повідомили, що перероблено якісь документи та їх знову потрібно підписати. Що саме вони підписали тоді ввечері зазначити в суді так і не змогли. При цьому свідок ОСОБА_12 ствердив, що тоді навпроти цифр «1» і «2» внизу документа він та ОСОБА_13 поставили свої підписи й написали свої прізвища на друкованому документі.

З такими ознаками єдиним документом з підписами цих понятих в справі є тільки протокол огляду та вручення ОСОБА_6 2 000 доларів США в номері 304 готелю «Профспілковий» по вул. Шевченка, 105А у м. Чернігові від 13.08.2014 року.

Не зміг свідок ОСОБА_13 в суді пояснити й того, чому в цьому протоколі він власноруч написав своє прізвище з помилкою, як « ОСОБА_15 » та висловив сумнів у тому, що це його підпис.

Хоча висновком проведеної в суді судово-почеркознавчої експертизи від 23.12.2015 року № 17602/17603/15-32 встановлено, що підписи й рукописні записи в протоколі огляду та вручення грошових коштів та протоколі обшуку від 13.08.2014 року виконано ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З метою усунення суперечностей суд надавав для огляду свідкам ОСОБА_12 й ОСОБА_13 всі наявні в справі протоколи з їх підписами (протокол огляду та вручення грошових коштів, протокол обшуку та протокол допиту свідка). Проте свідки в суді так і не змогли згадати й зазначити, який же саме перероблений документ ними підписано ввечері після проведення обшуку.

Водночас свідки заперечили, що їх викликали на допит та проводили з ними слідчу дію допит, за обставин зазначених в протоколі допиту свідка від 13.08.2014 року з 19 год. 40 хв. до 20 год. 10 хв. ОСОБА_13 та з 20 год. 15 хв. до 21 год. ОСОБА_12 , які в суді ствердили, що показань слідчому в розумінні вимог ст.ст. 95, 224 КПК України на досудовому слідстві не надавали.

Слушними й обґрунтованими є доводи сторони захисту також і про те, що поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залучені до проведення слідчих дій з порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, оскільки мають ознаки заінтересованості.
Згідно змісту протоколу огляду та вручення грошових коштів 13.08.2019 року ОСОБА_6 здійснених в приміщенні номеру 304 готелю «Профспілковий», за допомогою копіювальної техніки зроблено ксерокопії купюр, які вручено останній.

Разом з тим свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в суді ствердили, що копіювальної та комп`ютерної техніки в готельному номері не було, коли у самому протоколі відсутні відомості про конкретні назви та марки такої техніки.

Протокол та копії вручених купюр складно та заповнено у формі друкованого тексту за допомогою комп`ютерної та копіювальної техніки.

В системному аналізі викладеного вище суд доходить висновку, що виготовлення протоколу та копій купюр вручених ОСОБА_6 здійснювалося заздалегідь до події.

Відомості про те, що, заздалегідь складаючи протокол огляду та вручення грошових коштів, працівник УСБ України в Чернігівській області вже був обізнаний про понятих, які будуть приймати участь в слідчій дії, може свідчити про необ`єктивність та упередженість таких понятих.

В розумінні вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, понятим може бути виключно незаінтересована особа. В той же час понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Участь осіб, які незаінтересовані у результатах кримінального провадження є гарантією правильного безпосереднього сприйняття при проведенні слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування у процесуальних документах.

Також з показань понятих в суді встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 разом проходили службу в Збройних силах України, неодноразово приймали участь як поняті в слідчих діях співробітників СБУ, а з деякими з них ОСОБА_12 знайомий. Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що їм напередодні зателефонував їхній начальник, можливо виконуючий обов`язки комбата, який наказав наступного дня (13.08.2014 року) прибути о 7 год. до готелю з документами.

Протокол огляду та вручення грошових коштів згідно показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 всупереч вимог ч. 1 ст. 106 КПК України вже був виготовлений та надрукований до їхнього прибуття в номер готелю, тобто до початку самої слідчої дії.

Також сумнівним є й те, що свідок ОСОБА_13 в суді до початку одночасного й перехресного допиту зі свідком ОСОБА_12 , наполягав спочатку на тому, що їх з ОСОБА_12 несподівано й непередбачено для них запросили бути понятими під час обшуку лише близько обіду 13.08.2014 року, та участь в проведені огляду та врученні грошових коштів того дня зранку о 7 год. 40 хв. в готелі заперечував. В ході продовження допиту вже ствердив про участь в ранковій слідчій дії та показав більш детальні обставини обшуку викладені вище.

Відтак з огляду на сукупність досліджених в суді доказів з урахуванням показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді, слідчі дії огляд та вручення заздалегідь ідентифікованих грошових коштів 13.08.2014 року свідку ОСОБА_6 та обшук кабінету судді ОСОБА_4 не можна визнати допустимими і законними, які проведено всупереч вимог КПК України та за наявності ґрунтованих і розумних сумнівів у їх достовірності, які тлумачаться на користь обвинуваченого згідно ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України.

Що стосується даних протоколу повернення грошових коштів свідком ОСОБА_6 та огляду від 13.08.2014 року, то законність, достовірність й точність проведення вказаної слідчої дії з огляду на встановлені по справі обставини набули особливо важливого значення при вирішенні цієї справи.

Так, свідок ОСОБА_6 26.08.2016 року в суді показала, що грошові кошти в сумі 1 500 доларів США повернула співробітникам СБУ в автомобілі на вул. Мстиславській у м. Чернігові, де й складено про це протокол в присутності понятих. В цьому ж автомобілі вона зняла сорочку (кофту, блузку) надану їй співробітниками СБУ, яку вона переодягала та на якій знаходився пристрій фіксування.

Однак вказані обставини суперечать змісту складеного протоколу від 13.08.2014 року за участю понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , згідно якого слідча дія проводилася о 19 год. в службовому кабінеті № 303 Управління СБ України в Чернігівській області по вул. Шевченка, 28 у м. Чернігові.

При допиті в судовому засіданні 06.10.2016 року свідок ОСОБА_6 показання змінила й зазначила, що грошові кошти повертала вже на АДРЕСА_2 , проте як туди доїхала того дня не пам`ятає.

З метою перевірки законності проведення цієї слідчої дії суд неодноразово викликав, застосовував примусовий привід та надавав судове доручення органу досудового слідства ухвалою від 27.04.2018 року щодо встановлення місцезнаходження свідків понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 для забезпечення їх безпосереднього допиту в суді.

Проте вказана ухвала суду не виконана й залишена без будь-якої уваги, коли прокурором всупереч вимог ст.ст. 23, 95, 333, 352 КПК України участь вказаних свідків у кримінальному провадженні в суді так і не забезпечено.

Аналізуючи докази в цій частині, суд вважає необхідним зазначити й таке. Відповідно до вимог ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факти та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Виключний перелік негласних слідчий дій наведено в ч. 2 ст. 246 КПК України, до яких також належить й контроль за вчиненням злочину.

Частиною 4 ст. 246 КПК України передбачено, що виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Згідно ч. 1 ст. 252 КПК України фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. За результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ст. 103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі та на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії.

Згідно абзаців першого та третього частини другої статті 104 КПК України, у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні.

Відповідно ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки.

Додатками до протоколу можуть бути, у тому числі стенограма, аудіо-, відеозапис процесуальної дії (п. 3 ч. 2 ст. 105 КПК України).

Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Згідно ч. 3 ст. 107 КПК України, у матеріалах кримінального провадження зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо.

Частиною 2 ст. 252 КПК України передбачено, що проведення негласних слідчих (розшукових) дій може фіксуватися за допомогою технічних та інших засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КПК України, протоколи щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.

Згідно ст. 266 КПК України, дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів, у разі необхідності здійснюється за участю спеціаліста. Слідчий вивчає зміст отриманої інформації, про що складається протокол. При виявленні відомостей, що мають значення для досудового розслідування і судового розгляду, в протоколі відтворюється відповідна частина інформації, після чого прокурор вживає заходів для збереження отриманої інформації.

Технічні засоби, що застосовувалися під час проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій, а також первинні носії отриманої інформації повинні зберігатися до набрання законної сили вироком суду.

Носії інформації та технічні засоби, за допомогою яких отримано інформацію, можуть бути предметом дослідження відповідних спеціалістів або експертів у порядку, передбаченому цим кодексом.

Частиною 4 ст. 271 КПК України передбачено, що про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол, до якого додаються речі і документи, отримані під час проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Якщо контроль за вчиненням злочину закінчується відкритим фіксуванням, про це складається протокол у присутності такої особи.

Згідно ч. 1 ст. 273 КПК України за рішенням керівника органу досудового розслідування, прокурора під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби.

Судом встановлено, що всупереч зазначених вимог Закону, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, а саме про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 14.08.2014 року, про результати спостереження за особою ОСОБА_4 від 14.08.2014 року, а також про результати аудіо-, відео контролю особи ОСОБА_4 від 14.08.2014 року не містять даних про конкретні ідентифікуючі ознаки технічних пристроїв за допомогою яких здійснювалась фіксація, як і не містять даних про первинні носії отриманої інформації, коли самі протоколи відображають відомості лише тільки про компакт-диски з результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, які слідчим у кримінальному провадженні визнано речовими доказами.

Відтак з поданих стороною обвинувачення доказів не можна з`ясувати, на який технічний засіб здійснювалася аудіо-, відеофіксація та, які з них є оригінальними примірниками технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії й де вони зберігаються, які в справі відсутні та суду не надані.

З показань свідка ОСОБА_6 в суді встановлено, що після написання нею заяви про злочин від 6.08.2014 року співробітники СБУ вручили їй засоби контролю, оскільки перед зустрічами з ОСОБА_4 вона переодягала надану їй кофту з таким пристроєм. Ніяких компакт-дисків і засобів для їх запису вона не мала.

Всупереч чинних на час розслідування справи п.п. 7 і 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» суду не надано протоколів вручення ОСОБА_6 згаданих технічних засобів за допомогою яких здійснено аудіо-, відео фіксацію розмов із ОСОБА_4 5, 12, 13 серпня 2014 року та протоколів їх вилучення складених з дотриманням вимог ст.ст. 104-106, 246, 252, 266, 271 КПК України.

Отже який саме оригінальний технічний носій інформації використано під час НСРД в справі всупереч викладених норм КПК залишилося не з`ясованим і в усіх проколах та постановах НСРД відповідна інформація про це відсутня.

Згідно листа старшого слідчого ГПУ ОСОБА_18 від 10.09.2015 року (т. 4 а.с. 181) будь-які інші матеріали, які можуть бути використанні як докази та можуть бути надані суду відсутні.

Встановлено, що проведення негласної слідчої дії щодо ОСОБА_4 полягало в контролі за вчиненнями злочину у формі спеціального слідчого експерименту з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів, (ст.ст. 271, 273 КПК України) і залученням до конфіденційного співробітництва свідка ОСОБА_6 , як це передбачено відповідними постановами прокурора від 12.08.2014 року.

Суд зазначає, що за своєю суттю контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів з огляду на конкретні обставини кримінального провадження охопив такі процесуальні дії: вручення спеціальних заздалегідь ідентифікованих засобів свідку ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 2 000 доларів США; передача цих коштів ОСОБА_4 ; в подальшому повернення коштів у сумі 1 500 доларів США ОСОБА_6 ; обшук і вилучення частини коштів у сумі 500 доларів США в кабінеті ОСОБА_4 ; повернення і огляд заздалегідь ідентифікованих засобів свідком ОСОБА_6 органу досудового розслідування.

Разом з тим фактично ідентифікація та вручення грошових коштів є складовою та невід`ємною частиною негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину, яка у цій справі здійснювалась у формі спеціального слідчого експерименту.

Нормами КПК України не передбачено такої слідчої дії, як огляду та вручення грошових коштів, оскільки ці дії повинні охоплюватися контролем за вчиненням злочину, відповідно до ст. 271 КПК України.

Однак, всупереч вимог ст. 271 КПК України, протокол огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_6 від 13.08.2014 року складено з посиланням на загальні вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до ст. 223 КПК України.

Згідно п. 1.12.4 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні затвердженої спільним Наказом від 16.11.2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, спеціальний слідчий експеримент полягає у створенні слідчим та оперативним підрозділом відповідних умов в обстановці, максимально наближеній до реальної, з метою перевірки дійсних намірів певної особи, у діях якої вбачаються ознаки тяжкого чи особливо тяжкого злочину, спостереження за її поведінкою та прийняттям нею рішень щодо вчинення злочину.

Отже, фактично у цій справі спеціальний слідчий експеримент мав би охопити ідентифікацію та вручення грошових коштів, передачу їх обвинуваченому та повернення ОСОБА_6 частини коштів, про що відповідно до норм ст. 271 КПК України має складатися відповідний протокол.

Однак, у цій справі УСБ України в Чернігівській області складено три окремих протоколи, а саме огляду та вручення грошових коштів, контролю за вчиненням злочину та огляду та повернення грошових коштів, коли нормами КПК не передбачено таких слідчих дій, як огляд та вручення грошових коштів, а також огляд та повернення грошових коштів.

Отже негласні слідчі дії, які складають контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів оформлено і проведено всупереч викладених вище вимог КПК України, тобто без дотримання вимог глави 21 КПК України, ст.ст. 246, 252, 271, 273 КПК України.

Такі протоколи також не містять посилання на використання засобів згаданих в ст. 273 КПК України й того, що ці засоби є такими в розумінні вказаних вимог закону.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про походження грошових коштів, які стали предметом контролю за вчиненням злочину. Докази про видачу таких коштів саме СБ України в справі відсутні. Саме лише посилання в протоколах про їх належність СБ України, без належних та допустимих доказів не може достовірно вказувати на таке їх походження.

У той же час в справі міститься окремо складений протокол про результати контролю за вчиненням злочину (складений з 18 год. 40 хв. до 19 год. 21 хв. 14.08.2014 року), в якому всупереч вимог ч. 4 ст. 271 КПК України відсутні додатки у виді повернутих ОСОБА_6 заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів у сумі 1 500 доларів США.

Такий протокол складено з порушенням вимог ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 252, ч. 4 ст. 271 КПК України не під час проведення слідчої дії й не безпосередньо після її закінчення, й не дивлячись на відкрите фіксування вилучення коштів у ОСОБА_4 , не в присутності такої особи.

Крім того в цьому протоколі всупереч вимог Закону не визначено і не зафіксовано результати контролю за вчиненням злочину. Зокрема, те, які саме заздалегідь ідентифіковані засоби повернуто особою залученою до конфіденційного співробітництва, а які з них вилучено під час обшуку, не зазначено їхні конкретні ідентифікаційні ознаки. Відсутні будь-які посилання на предмет, у якому за твердженням свідка ОСОБА_6 , остання спочатку передала, а згодом знов отримала заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в книжечці «Правила дорожнього руху». Такий предмет, не дивлячись на його важливість для розслідування, взагалі як доказ в матеріалах справи відсутній й стороною обвинувачення не зібраний.

Звертає суд увагу й на те, що як вручення так і повернення заздалегідь ідентифікованих засобів здійснено без фіксації технічними засобами, яка б дозволила забезпечити прозорість та достовірність отриманих результатів негласної слідчої дії, виключила б можливість будь-якого маніпулювання та сумнівів, що безумовно тлумачаться на користь обвинуваченого згідно вимог ст. 17 КПК України та ст. 62 Конституції України.

Отже сукупність зазначених порушень вимог КПК України виявляє недопустимість згаданих вище протоколів слідчих дій в силу вимог ст.ст. 9, 17, 86 КПК України, ст.ст. 19, 62 Конституції України.

Протокол огляду речей від 23.10.2014 року містить декілька різних носіїв інформації, на яких повторно відображено відеозаписи один і тих самих подій, на різних відеофайлах.

Зокрема, носій «Axent mein. personlich CD-R compact disc recordable 700 MB 52x80 min № R 80 69 11 39» таємно, розсекречено ВБКОЗ № 1358 05.08.2014 Акт №3/2-2719 дск 12.09.2014 року містить відеофайл «Video20140813» об`ємом 63,5 мб, який містить відеозапис зустрічі ОСОБА_6 і ОСОБА_4 13.08.2014 року о 16 год. 05 хв. біля адміністративної будівлі Апеляційного суду Чернігівської області, де він їй повернув книжечку «Правила дорожнього руху».

У той же час відеозапис таких саме події відображено вже на іншому носії «Tech-LV DVD-R 16x120 min 4,7 GB № DR5FA1-00426» таємно, розсекречено ВБКОЗ № 1364 15.08.2014 Акт №3/2-2719 дск 12.09.2014 року відеофайл «Video 13082014» об`ємом 139 мб.
І втретє відеозапис цих же подій відображено на тому ж диску вже на відеофайлі «140813_1414» об`ємом 2,21 Гб.
Які з цих технічних носіїв є оригінальними примірниками та на який засіб і яким чином здійснювалася відповідна фіксація матеріалами справи жодним чином не підтверджено, коли протоколи слідчих дій даних відомостей відповідно до викладених вище вимог Закону не містять.

Також у матеріалах справи міститься два протоколи про результати спостереження за особою ОСОБА_4 від 14 серпня 2014 року, в яких зафіксовано одні й ті ж обставини події, коли під час спостереження за ОСОБА_4 зафіксовано його розмову з ОСОБА_6 , яка відбулася 13.08.2014 року біля Апеляційного суду Чернігівської області, в ході якої ОСОБА_4 повернув ОСОБА_6 частину грошових коштів у сумі 1 500 доларів США.

Проте один з протоколів складено 14.08.2014 року в період з 17 год. 13 хв. до 17 год. 47 хв., а інший в той же день з 16 год. 41 хв. до 17 год. 10 хв.

Обидва протоколи складено оперуповноваженим УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_14 , коли додатки до протоколів є також різними, зокрема в одному протоколі, це компакт-диск DVD-R Tech-LV № 1363, а в другому компакт-диск CD-R Axent № 1358.
Наявність двох протоколів щодо однієї слідчої дії ставить під сумнів вказану слідчу дію та результати її проведення повернення ОСОБА_6 ідентифікованих грошових коштів. Такий порядок складання протоколів на вимогах ст.ст. 104-107, 252, 266, 271 КПК України не ґрунтується та їм суперечить, а відтак вони не можуть вважатися допустимими доказами відповідно до вимог ст. 86 КПК України й рішення Конституційного суду України у справі № 1-31/2011 за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20.10.2011 року.

Не має в справі й підтвердження дотримання вимог ч. 3 ст. 252 КПК України щодо передання прокурору протоколів про проведення НСРД з додатками не пізніше 24 годин з моменту їх припинення.

Тільки частину цих матеріалів згідно листа Управління СБ України в Чернігівській області (т. 2 матеріалів розслідування а.с.176) направлено 19.08.2014 року слідчому, а не прокурору.

Встановлено, що заяву про злочин ОСОБА_6 подала 06.08.2014 року й 07.08.2014 року після внесення відомостей до ЄРДР розпочато розслідування в кримінальному провадженні № 0000807 за ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 368 КК України.

Відтак відеозапис зустрічі ОСОБА_6 й ОСОБА_4 від 05.08.2014 року є недопустимим доказом, який здобуто в результаті слідчої дії, проведеної до початку розслідування в цьому кримінальному провадженні (ч. 3 ст. 214 КПК України).

Протокол про результати аудіо-, відео контролю за ОСОБА_4 від 05.08.2014 року в справі відсутній.

Відтак вказаний доказ є недопустимим, коли запис здійснено до внесення відомостей про злочин до ЄРДР і без процесуального оформлення відповідної слідчої дії.

Також в справі відсутня, суду не надана й стороні захисту не відкрита ухвала слідчого судді Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2014 року на підставі якої проводилося негласне спостереження за ОСОБА_4 05.08.2014 року.

Згідно листа Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2015 року (т. 4 а.с. 200) вказана ухвала не може бути надана і має гриф секретності «цілком таємно», коли прокурор з того часу згідно ст.ст. 85, 92, 290 КПК України заходів до їх розсекречення не вжив, а згідно ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» забороняється віднесення до такої таємниці будь-яких відомостей, якщо цим можуть звужуватися зміст і обсяг конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відсутні в справі й дані, в якому кримінальному провадженні здійснювалися вказані слідчі дії. Не надано прокурором й відповідної ухвали слідчого судді постановленої в порядку ст. 257 КПК України щодо використання здобутих доказів негласного спостереження за ОСОБА_4 від 05.08.2014 року в цьому кримінальному провадженні, у випадку якщо їх проведено в іншому кримінальному провадженні.

Суду взагалі невідомо при розслідуванні якого кримінального провадження проводилися згадані слідчі дії 05.08.2014 року.

При цьому свідок ОСОБА_6 в суді спочатку ствердила, що 05.08.2014 року нею здійснено відеозапис зустрічі з ОСОБА_4 на пристрій даний співробітниками СБУ, коли вона переодягала дану ними сорочку, проте вже в судовому засіданні 06.10.2016 року заперечила здійснення фіксування технічними засобами її розмови з ОСОБА_4 05.08.2014 року, а також ствердила, що їй не відомо яким чином здійснювався такий запис.

Вказані істотні суперечності в ході судового розгляду так і не усунуто.

Сторона обвинувачення не надала суду докази підтвердження законного проведення щодо ОСОБА_4 негласної слідчої дії спостереження за особою із застосуванням аудіо, відеозапису, спеціальними технічними записами для спостереження 5 і 13 серпня 2014 року.

Отже, як сам згаданий відеозапис так і протокол огляду речей від 23.10.2014 року є недопустимими доказами згідно ст.ст. 9, 17, 86, п. 1 ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Крім того особистий обшук судді ОСОБА_7 від 13.08.2014 року проведено не уповноваженим в цьому кримінальному провадженні слідчим ОСОБА_19 й без зазначення часу слідчої дії, що є порушенням вимог ст.ст. 40, 104, 223 КПК України та виявляє недопустимість цього доказу згідно п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Під час цього обшуку в ОСОБА_7 нічого не вилучено.

Відтак з огляду на недопустимість вказаного доказу суд не може прийняти до уваги його результати на доведення інкримінованого ОСОБА_4 обвинувачення в контексті його викладення.

Відтак всі викладені вище обставини в своїй сукупності безумовно викликають розумні сумніви, які прокурором в суді не спростовано.

Що стосується доводів сторони захисту стосовно провокації злочину, то суд дійшов таких висновків.

Так, згідно ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Коли в п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України передбачено, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених ст. 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

Як викладено в правовому висновку ВС в постанові від 09.10.2018 року в справі №372/4155/15-к, ЄСПЛ випрацював певні критерії, що дозволяють відокремити провокацію від допустимих методів розслідування.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав, що коли сторона захисту висуває версію провокації, необхідно встановити, чи був би злочин вчинений без втручання органів влади. Підбурювання стається, коли відповідні агенти співробітники сил правопорядку або особи, що діють за їхніми інструкціями, - не обмежуються лише розслідуванням злочинної діяльності у переважно пасивній манері, а справляють такий вплив на особу, що спонукає її до вчинення злочину, який інакше не був би вчинений, з метою уможливити викриття злочину, отримання доказів і пред`явлення обвинувачення.

При вирішенні цього питання, суди мають брати до уваги більш широке коло обставин, ніж поведінка та висловлювання учасників безпосередньо під час події, яку захист вважає наслідком провокації, а обвинувачення - допустимим методом розслідування. Характер тиску або іншого способу підбурити особу до вчинення злочину, є лише одним з факторів, який має значення в цьому контексті.

Визначаючи, чи було розслідування «переважно пасивним», необхідно також дослідити причини, які стали підставою негласної операції, та поведінку органів влади при її проведенні.

Перш за все, має бути встановлено, чи існувала об`єктивна підозра, що особа займається злочинною діяльністю або схильна до вчинення злочину. Будь-яка попередня інформація про наявний злочинний намір має давати можливість її перевірити, і органи влади мають бути здатні у будь-який час довести, що вони мали достатні підстави для проведення негласної операції.

Крім того, ЄСПЛ вважає, що не можна вважати пасивною поведінку органів влади, коли ініціатива спілкування з підозрюваною особою походить від агента чи агентів, коли поновлюється пропозиція після первинної відмови, коли наполегливо спокушають на вчинення злочину.

З критерієм об`єктивної підозри тісно пов`язане питання щодо моменту, коли органи влади розпочали негласну операцію, тобто чи агенти лише «приєдналися» до злочинних дій або підштовхнули до них.

ЄСПЛ також підкреслював необхідність чіткої процедури санкціонування таких заходів розслідування, а також належного контролю над їх здійсненням, і визнавав порушення статті 6 Конвенції, якщо рішення про дозвіл на проведення операції містило дуже мало інформації щодо підстав її проведення.

Так, в постанові прокурора від 12.08.2014 року про проведення контролю за вчиненням злочину зазначено, що про відсутність провокування ОСОБА_4 на вчинення злочину свідчить зміст заяви ОСОБА_6 від 06.08.2014 року, в якій стверджується про те, що судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вимагають від неї неправомірну вигоду в розмірі 2 000 доларів США за закриття справи про адміністративне правопорушення щодо неї.

Суд вважає, що цієї інформації було надзвичайно мало для наявності підстав початку негласного розслідування щодо ОСОБА_4 , а відтак органи досудового слідства формально поставилися до виконання вимог ч. 3, п. 1 ч. 7 ст. 271 КПК України й виконати завдання кримінального провадження щодо неупередженого і повного розслідування та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень не намагалися (ст. 2, ч. 2 ст. 9 КПК України).

Свідок ОСОБА_6 в суді показала, що вона була ініціатором зустрічі з ОСОБА_4 з яким була знайома 18 років, для отримання консультації стосовно розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо неї апеляційним судом. Проте замість консультації ОСОБА_4 відкрито вимагав від неї грошові кошти за позитивне для неї вирішення справи суддею ОСОБА_7 , попри те, що за весь час знайомства з ним, той ніколи протиправних пропозицій не висловлював.

Водночас стороною обвинувачення не представлено суду будь-яких належних і допустимих доказів існування на момент початку розслідування й проведення негласної операції щодо ОСОБА_4 об`єктивних даних стосовно підозр його незаконної діяльності, крім самих лише заяв ОСОБА_6 . Відсутніми були такі підозри й щодо судді ОСОБА_7 .

Натомість судом встановлено такі обставини.

Так, стороною захисту з дотриманням вимог ст.ст. 132, 159-166, 290 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2014 року здобуто, відкрито прокурору й надану суду роздруківки з номерів телефонів ОСОБА_6 , що мали місце в період з 15 червня по 13 серпня 2014 року.

Також суду надано візитку співробітника УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_14 , (який за дорученням слідчого проводив негласні слідчі дії в цій справі) з позначеним на ній номером мобільного телефону, який виявлено в інформації здобутій у операторів мобільного зв`язку.

Аналізуючи ці докази, а також дані про номер мобільного телефону ОСОБА_4 й показання свідків у суді стосовно номерів телефонів, якими вони користувалися у вказаний період, в тому числі свідків ОСОБА_6 , співробітника СБ ОСОБА_14 , помічника судді ОСОБА_20 , судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_6 систематично спілкувалася телефоном з ОСОБА_14 , починаючи з 16.06.2014 року, тобто за день до постановлення судом першої інстанції рішення в її справі, а також інколи й декілька десятків разів на день в тому числі й пізно ввечері, зокрема 17, 26, 27, 29, 30 червня, 1, 2, 3, 6 ,7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 24, 30 липня, 10, 11, 12, 13 серпня 2014 року.

У той же час саме ОСОБА_6 телефонувала ОСОБА_4 , в тому числі по декілька разів на день: зокрема 23, 26, 27 червня, 10, 11, 12, 14, 17 липня, 4, 7, 8, 12, 13 серпня 2014 року.

При цьому 10 липня 2014 року ОСОБА_6 18 разів телефонувала ОСОБА_4 й усі дзвінки залишено без відповіді.

В переважній більшості разів одразу після завершення телефонних розмов з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 телефонувала ОСОБА_14 .

Вказані обставини є підтвердженням того, що спілкування ОСОБА_6 та співробітника СБ ОСОБА_14 в контексті обставин цієї справи набуло системного, надзвичайно активного характеру, який явно виходить за межі епізодичного й виключно офіційного, і є ознаками спілкування осіб, які об`єднані спільною організаційною метою.

Особливо сумнівними ці факти виглядають тоді, коли самі свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , даючи показання в суді, таке спілкування телефоном заперечували.

За твердженням сторони захисту всі телефонні виклики ОСОБА_6 адресовані ОСОБА_4 , починаючи з червня 2014 року, стосувалися виключно її справи про ДТП, яка просила сприяти в її закритті й одразу пропонувала за це неправомірну вигоду в сумі 2 000 доларів США.

Так, допитана в суді свідок ОСОБА_21 ствердила, що 26.06.2014 року разом з ОСОБА_22 , ОСОБА_4 та ОСОБА_23 поверталися після відпочинку з Єгипту й в одному автомобілі їхали з аеропорту Бориспіль додому. Тоді ж йому зателефонувала його знайома ОСОБА_6 , яку вона також знає, як представника у судових справах. Під час розмови виявилося, що вона висловила ОСОБА_4 пропозицію допомогти вирішити на її користь адміністративну справу про ДТП за винагороду в 2 000 доларів США та навіть більше, й до цього весь час наполегливо телефонувала йому під час їхнього відпочинку в Єгипті. Це здивувало всіх присутніх, які радили ОСОБА_4 навіть не зустрічатися з нею.

Свідок ОСОБА_22 в суді ствердив, що ОСОБА_4 сидів на передньому сидінні автомобіля, коли йому телефонувала знайома. Тоді він зразу повідомив присутнім, що остання хоче стати суддею, а її притягують до адміністративної відповідальності, пропонувала йому гроші в доларах та щоб він їй допоміг. Реакція у ОСОБА_4 на таку пропозицію була негативна й здивована, коли всі присутні висловили негативне здивування стосовно наполегливості й недоречності такого вчинку знайомої ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_23 колишня дружина ОСОБА_4 в суді ствердила, що ОСОБА_6 почала систематично телефонувати її чоловіку, ще під час їхнього відпочинку в Єгипті до 25.06.2014 року. Дзвонила вона й 26.06.2014 року в аеропорті Бориспіль під час отримання багажу. Перша розмова відбулася в автомобілі, коли ОСОБА_6 дуже схвильовано розповіла, що її кар`єрі судді може завадити притягнення до адміністративної відповідальності за ДТП й одразу чомусь пропонувала конкретно 2 000 доларів США, а якщо не вистачить, то й більше, щоб тільки закрили справу щодо неї. Зміст цієї розмови почули всі присутні в автомобілі й разом з ОСОБА_4 негативно здивувалися такій нахабній, незаконній наполегливості дозвонювача.

По приїзду до м. Чернігова, приблизно через 2-3 тижні ОСОБА_6 почала телефонувати ОСОБА_4 майже кожного дня й по декілька разів на день, могла телефонувати кожні 5-10 хвилин. Телефоном ОСОБА_6 весь час вела розмови про якійсь висновок експерта та як його долучити в суді. В кожній розмові, постійно говорила про гроші й чомусь в сумі 2 000 доларів США. Постійно чула, як ОСОБА_4 їй твердив, що гроші не потрібно і вона, як адвокат, повинна розуміти, що робити з висновком експерта в суді. При цьому така поведінка ОСОБА_6 дуже насторожувала і була відверто провокаційною. Через такі телефонні дзвінки почалися сварки з чоловіком, коли до їхнього знайомства, той мав роман з ОСОБА_6 . В другій половині липня 2014 року під час чергового дзвінка ОСОБА_6 повідомила, що знайшла людину, яка за гроші вирішіть справу на її користь. На що, ОСОБА_4 їй твердив, що це обман, бо з суддею домовитися неможливо. ОСОБА_6 у телефонних розмовах постійно підкреслювала готовність заплатите за закриття справи, інакше це стане крахом її суддівської кар`єри.

Свідок ОСОБА_24 в суді ствердила, що близько 11 років знайома з обвинуваченим. Наразі вона працює адвокатом. В липні чи в серпні 2014 року під час зустрічі ОСОБА_4 жалівся їй, що ОСОБА_25 постійно йому телефонує, по 15 разів на день, й пропонує взяти гроші в сумі 2 000 доларів США за вирішення її важливого питання, від якого залежить її суддівство. Бо вона наполегливо, більше 8 років, прагнула стати суддею, а її винуватість у ДТП могла цьому завадити. Також біля 5 років тому ОСОБА_6 хизувалася їй, що до неї залицяється співробітник СБУ, коли близько 10 років тому вона мала відносини з ОСОБА_4 .

Водночас у період з 18 липня по 3 серпня 2014 року, ОСОБА_6 припинила телефонувати ОСОБА_4 , оскільки з приводу поза процесуального вирішення своєї справи про ДТП, спілкувалася з помічником судді ОСОБА_26 ОСОБА_20 , про що остання ствердила в суді як свідок.

Зокрема, свідок ОСОБА_20 в суді ствердила, що з 21.06.2014 року їй неодноразово телефонувала ОСОБА_6 , яку вона знає, як представника в справах, й пропонувала зустрітися. Під час зустрічі в липні 2014 року ОСОБА_6 випитувала в неї, чи знайома вона з суддею ОСОБА_10 , спонукала з`ясувати, чи можна вирішити з суддею питання в справі на її користь, наполягала дізнатися про це в судді ОСОБА_26 й потім відкрито пропонувала за вирішення справи грошову винагороду в сумі 2 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_26 в суді ствердила, що 17 років працює суддею й з 2000 року в кримінальній палаті Апеляційного суду Чернігівської області. Тривалий час знає, як суддю ОСОБА_4 , так і адвоката ОСОБА_6 з тих часів, коли ще вона працювала юристконсультом на підприємстві. ОСОБА_4 підтримував з ОСОБА_6 дружні стосунки, приятелював.

В провадженні судді ОСОБА_10 в липні 2014 року знаходилася справа щодо ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП. Коли на столі в судді побачила назву цієї справи, то поцікавилася в неї, чи це часом не той адвокат, якого вона знає. У відповідь суддя ОСОБА_10 нагримала на неї, що то не її справа. Через деякий час від своєї помічниці ОСОБА_20 вона дізналася, що ОСОБА_6 просила їй допомогти й домовитися про зустріч з суддею ОСОБА_10 за межами суду. Вона так само нагримала на помічницю й застерегла від того щоби підходити до ОСОБА_10 , чи іншим чином допомагати ОСОБА_6 .

Також їй відомо, що за той час ОСОБА_6 намагалася зайти до кабінету судді ОСОБА_10 й на поверх до суддів, куди доступ відвідувачам заборонено, а остання цьому завадила.

Провокаційна поведінка ОСОБА_6 полягала також у тому, що остання за час розгляду її справи в Апеляційному суді Чернігівської області в липні та серпні 2014 року неодноразово подавала заяви про відкладення судових засідань, посилаючись на триваючу хворобу, стаціонарне лікування й тим самим затягувала судовий розгляд.

У той же час ці обставини не перешкодили ОСОБА_6 прийняти участь в інших процесуальних діях, зокрема: у подачі 06.08.2014 року заяви про злочин до Управління СБ в Чернігівській області; наданні співробітнику СБУ пояснень в той же день; 07.08.2014 року прийняти участь в допиті її як свідка слідчим у м. Києві; в той же день подати слідчому заяву про залучення її до конфіденційного співробітництва; 08.08.2014 року подати старшому слідчому в ОВС ГПУ ОСОБА_27 заяву з долученими до неї копіями матеріалів її справи про ДТП.

Отже такі наполегливі дії «агента» ОСОБА_6 та обставини проведення «негласної операції» співробітника УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_14 в своїй сукупності та взаємозв`язку, враховуючи події та їх динаміку, не можна оцінити як пасивні в розумінні вимог усталеної практики ЄСПЛ, оскільки саме від «агента» в даному випадку виходила наполеглива ініціатива спілкування, простежувалися спрямовані дії стосовно пошуку відповідних осіб та явне провокування до вчинення злочину з метою його викриття.

При цьому в справі відсутні й будь-які дані про те, що ОСОБА_4 займався незаконною діяльністю або вимагав неправомірну вигоду на початку розслідування.

Більш того сама ОСОБА_6 в суді ствердила, що за 18 років знайомства з ОСОБА_4 мала з ним ділові стосунки, проте за цей час від нього ніяких протиправних пропозицій жодного разу не надходило.

Навпаки саме ОСОБА_6 , вважаючи себе невинною в ДТП, прагнучи уникнути притягнення до адміністративної відповідальності, яке на її думку могло б негативно вплинути на майбутні перспективи зайняти посаду судді, вживала позапроцесуальні заходи для закриття справи щодо себе з пропозицією надання неправомірної вигоди, про що ствердили в суді свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , та якими спростовано показання ОСОБА_6 у вказаній частині.

Вказана правова позиція щодо відсутності ознак вимагання неправомірної вигоди підтверджується правовим висновком ВСУ в постанові від 4.10.2012 року в справі № 5-14кс12.

Слушними є доводи сторони захисту в тій частині, що про провокаційний характер дій ОСОБА_6 свідчить й та обставина, що як до початку розслідування 7.08.2014 року, так і до залучення ОСОБА_6 до конфіденційного співробітництва постановою прокурора від 12.08.2014 року, вже 05.08.2014 року здійснено негласний відеозапис зустрічі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з повністю аналогічним способом зйомки, що й наступні відеозаписи здійснені 13.08.2014 року, коли ОСОБА_6 одягала кофту надану їй співробітниками СБУ.

При цьому під час дачі показань в судовому засіданні 26.08.2016 року ОСОБА_6 ствердила, що відеофіксація зустрічі з ОСОБА_4 05.08.2014 року нею здійснювалася саме в такий спосіб, а в судовому засіданні 06.10.2016 року показання в цій частині змінила.

Не дивлячись на це, проведення такої фіксації 05.08.14 року заперечив в суді й свідок ОСОБА_14 , який не зміг пояснити обставини за яких така негласна фіксація відбулася, а її відеозапис є одним із доказів сторони обвинувачення.

Також в суді свідок ОСОБА_14 показав, що дійсно приймав участь у слідчих діях стосовно обшуку кабінету судді ОСОБА_4 , вручення грошових коштів свідку ОСОБА_6 складання протоколів негласних слідчих дій. Проте свідок в суді так і не зміг зазначити, який технічний пристрій використано під час НСРД в цій справі, яким чином та на якій підставі здійснювався відеозапис зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_4 05.08.2014 року до початку розслідування справи та не зміг назвати номери телефонів, якими він користувався на той час, а також підтвердити чи спростувати, що наявна в справі візитка на його ім`я дійсно належить йому.

Отже показання вказаного свідка також не містять відомостей на доведення винуватості ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах.

Беручи до уваги викладене, суд не може погодитися з тим, що без активних провокаційних дій органів влади та «агента негласної операції» у особи склався намір на вчинення злочину, а органи досудового слідства лише вдалися до пасивного розслідування й викрили обставини його вчинення без ознак провокації.

Таким чином докази отримані негласно за допомогою конфіденційного співробітництва свідка ОСОБА_6 здобуто всупереч вимог ч. 3 ст. 271 КПК України унаслідок провокації, що є також підставою для визнання їх недопустимими згідно ч. 1 ст. 86 КПК України.

Отже, як протоколи негласних слідчий дій, так і протоколи обшуку, а також вручення й повернення грошових коштів, самі відеозаписи цих подій без технічного засобу, що застосовувався під час негласних слідчих дій та за відсутності відповідних первинних носіїв інформації, розглядаються судом в цій справі в сукупності та невід`ємному взаємозв`язку, оскільки незаконність та недопустимість кожного з цих доказів нівелює доказове значення іншого.

Оскільки всі вони відіграють вирішальну роль при доведеності вини ОСОБА_4 й визнані судом недопустимими, самі тільки показання свідка ОСОБА_6 в суді, а також її показання оформленні протоколом слідчого експерименту від 22.10.2014 року не можуть бути покладені в основу доведення винуватості ОСОБА_4 й впливати на остаточне судове рішення, оскільки б вони мали значення тільки в сукупності з протоколами НСРД.

Протокол огляду речей від 17.10.2014 року мобільного телефону ОСОБА_4 . Lenovo P780_ROW не містить відомостей на доведення винуватості останнього, коли дані про вхідні й вихідні телефонні дзвінки з телефону ОСОБА_4 детально викладені в роздруківках отриманих стороною захисту від мобільних операторів зв`язку.

Також в порушення вимог ст. 290 КПК України, у матеріалах кримінального провадження відсутні протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування із зазначенням найменування наданих для доступу матеріалів, які містять лише кількість аркушів справи (т. 3 матеріалів розслідування а.с. 120, 172), а тому надані стороною обвинувачення докази слід визнати недопустимими, оскільки їх відкриття згідно ч. 12 ст. 290 КПК України здійснено не у відповідності до положень цієї статті, а тому суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.

Разом з тим письмове повідомлення про підозру судді Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_4 хоча й складено першим заступником Генерального прокурора України, проте вручене особою, яка за посадою не є Генеральним прокурором або його заступником, чим істотно порушено вимоги процесуального закону в частині процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності (ч. 4 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 276, п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК України).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки допустимі докази, досліджені в судовому засіданні. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Викладене означає, що у випадку наявності розумних сумнівів, яких в цій справі більш ніж достатньо й щодо всіх важливих доказів обвинувачення, та за відсутності допустимих, переконливих доказів про неспростовні презумпції стосовно фактів обвинувачення, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Суду не представлено стороною обвинувачення переконливих доказів винуватості ОСОБА_4 , щоби суд міг без вагань покласти їх в основу обвинувального вироку.

Відтак суд при оцінці наданих сторонами доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, керується критерієм доведеності «переконання поза розумним сумнівом», та враховує поєднання встановлених обставин й підтверджених фактів про них, з огляду на події та їх динаміку, активну роль ОСОБА_6 у провокації злочину та методи негласного слідства, які з точки зору дотримання вимог КПК та Конституції України виявилися повністю недопустимими, доходить висновку, що належних та допустимих доказів, сукупність яких була би достатньою для доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , органом досудового розслідування не здобуто і в суді прокурором не надано, а можливість їх отримати вичерпано, а ті які прокурором надано, в повній мірі стороною захисту спростовано, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, витлумачивши всі неусунуті сумніви в цій справі на користь ОСОБА_4 , його виправдати за недоведеністю вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України. Зважаючи, що сторонами в суді не підтверджено законних джерел походження та право власності на грошові кошти в сумі 2 200 доларів США, такі мають перейти у власність держави згідно п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Разом з тим, вилучені в ході розслідування документи та оптичні диски для лазерних систем зчитування слід залишити в матеріалах кримінального провадження, а мобільний телефон марки LenovoP780_ROWсерійний номер НОМЕР_1 з двома сім картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 та мобільного оператора мобільного зв`язку «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 слід повернути власнику ОСОБА_4 .

Арешт накладний на майно ОСОБА_4 ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року слід скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України в зв`язку з виправданням обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2014 року на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати, зокрема:

на земельну ділянку, розташовану на території Іванівської сільської ради Чернігівського району та області, з кадастровим номером :04:000:3097, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 55;

на будинок АДРЕСА_3 ;

на автомобіль «HYUNDAI ACCENT» сірого кольору, 2008 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_4 », номер двигуна « НОМЕР_5 », номер кузова « НОМЕР_6 ».

Речові докази по справі:

копії матеріалів адміністративної справи № 3/751/1072/14 за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_6 та оптичні диски для лазерних систем зчитування «VerbatimCD-RcompactdiskRecordable 700 MB 52xspeedvitessevelocidad 80 min № NI250B21D8042910B1», «Axentmein. personlichCD-RcompactdiskRecordable 700 MB 52x80 min № R 80 69 11 39», «Tech-LVDVD-R 16x120 min 4,7 GB № DR5FA1-00426», «Tech-LVDVD-R 16x120 min 4,7 GB № DR5FA1-00426», «Tech-LVDVD-R 16x120 min 4,7 GB № DR5FA1-00426», а також «VerbatimCD-RcompactdiskRecordable 700 MB 52xspeedvitessevelocidad 80 min № NI30PL04D8091104F2» - залишити в матеріалах кримінального провадження;

мобільний телефон марки LenovoP780_ROW серійний номер НОМЕР_1 з двома сім картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 та мобільного оператора мобільного зв`язку «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_4 ;

грошові кошти в сумі 2 200 (дві тисячі двісті) доларів США передати у власність держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя