Справа № 357/8558/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква кримінальне провадження № 0001359 від 14.05.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого 26.10.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

потерпіла: ОСОБА_6 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_7 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, судимість в установленому порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став і повторно вчинив новий злочин насильницького характеру за наступних обставин.

Так, 10 травня 2019 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи всередині коридорного приміщення багатоповерхового житлового будинку поряд з квартирою АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, припускаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю потерпілої, штовхнув ОСОБА_6 в результаті чого остання впала на підлогу, а ОСОБА_3 умисно наніс декілька ударів правою ногою в область живота ОСОБА_6 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, а саме закрита травма живота, що проявилася розривом селезінки з кровотечею в черевну порожнину, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя.

Крім того, 04 липня 2019 року приблизно о 01 години 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи неподалік будинку № 137 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , умисно наніс йому удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, а після падіння потерпілого ОСОБА_8 на землю, продовжив свої дії спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень, нанісши потерпілому декілька ударів кулаками по обличчю, тулубу, кінцівках, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, а саме: синці на обличчі, рана на ділянці правої брови, садна на тулубі і лівих кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також перелом кісток носа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 04 липня 2019 року приблизно 01 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку № 137 по бульвару Олександрійському в м. Біла Церква Київської області, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 знаходиться в безпорадному стані внаслідок заподіяння йому перед цим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а поруч нікого з перехожих не має, відкрито заволодів підняв з землі мобільний телефон марки Huawei P Smart FIG-LXI вартістю 3000,00 грн., з сім-картками операторів «Київстар та «Водафон», а також зняв з плеча потерпілого ОСОБА_8 сумку чорного кольору, яка для потерпілого цінності не представляє, в якій знаходився паспорт громадянина України та ІПН на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину втік та викраденим розпорядившись на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу; за ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема ОСОБА_3 пояснив, що він 10.05.2019 приблизно о 22.30 год. перебуваючи в гостях за адресою: АДРЕСА_2 під час сварки зі своєю дівчиною ОСОБА_6 штовхнув останню, в результаті чого ОСОБА_6 впала на підлогу, а ОСОБА_3 декілька разів наніс ногою удари в область живота останній.

Крім цього 04.07.2019 приблизно о 01.30 год., проходячи поблизу будинку АДРЕСА_3 , побачив малознайомого ОСОБА_8 , якому наніс декілька ударів кулаками по обличчю та тулубу, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження, а після цього відкрито заволодів майном останнього, піднявши з землі речі ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон, а також сумку останнього. Просив суворо не карати, у вчиненому розкаювався.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.
Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 допустимимита належними та такими, що безпосередньо вказує на вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 діянь за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, інкримінованого йому стороною обвинувачення, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні злочинів,оскільки він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу та умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу; за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами; ч. 2 ст. 125 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий в законному порядку судимість не знята та не погашена, під час іспитового строку вчинив новий злочин, не одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований законного джерела заробітку не має, на життя заробляє стихійними заробітками, тобто не має міцних соціальних зв`язків, однак має постійне місце проживання, а також враховуючи запропоновану міру та строк покарання прокурором, з якими повністю згодна була потерпіла ОСОБА_6 , отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, визначивши остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначений злочин до повного відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2018, згідно з яким ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та останньому призначене покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на три роки. Таким чином ОСОБА_3 , необхідно призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 має бути зарахований строк попереднього ув`язнення, а саме: відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, починаючи з 29.07.2019 до набрання вироком законної сили, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при його обранні ризиків.
Судові витрати та цивільний позов у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді:

-за ч. 1 ст. 121 КК України п`ять років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 125 КК України двох років обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбите їм покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2018, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання з 29.07.2019.
Зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 29.07.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 КК України.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі, а саме мобільний телефон марки «Huawei P Smart FIG-LX1», IMEI НОМЕР_1 який передано ОСОБА_8 , залишити у останнього, як у власника майна. CD-диск, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження, продовжити зберігати при матеріалах справи. Рюкзак SwissGear чорного кольору, шорти трикотажні чорного кольору, кепку темно сіру, куртку спортивну та взуття «в`єтнамки», які зберігаються в камері зберігання речових доказів Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області повернути ОСОБА_3 , як власнику майна.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1