Справа № 307/348/17
Провадження № 1-кп/307/192/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2
ОСОБА_3
з участю: прокурорів ОСОБА_4
ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7
ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження за № 0000194, про обвинувачення
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Буштино, Тячівського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
08.12.2016 р., близько 17.15 год., на автомобільній дорозі "Т0737", ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки "NISSAN" н/з НОМЕР_1 , рухаючись з боку смт. Буштино у напрямку смт. Вишково, при під`їзді до моста через річку "Млиновиця", діючи всупереч вимог п.п. 2.1. "а", 2.3. "б" та 12.3. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не забезпечив безпеку дорожнього руху та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , які, біля правого краю проїзної частини дороги, рухалися у попутному з ним напрямку. В результаті наїзду ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин передбачений ст. 286 ч. 2 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що 08.12.2016 р., близько 17.30 год., він керував автомобілем марки "NISSAN" н/з НОМЕР_1 , у смт. Буштино, та за селищем Буштино повернув на дорогу що веде до селища Вишково. Рухаючись зі швидкістю приблизно 80 км./год., він відчув удар автомобіля у перешкоду та зупинився. Коли вийшов з автомобіля, то побачив, що збив чоловіка та жінку. Він викликав швидку медичну допомогу. Потім приїхали слідчі, провели огляд місця події та відвезли його до лікарні, де від нього відібрали кров для проведення освідчення на виявлення стану алкогольного сп`яніння. Алкогольні напої не вживав. Розкаюється у вчиненому та жаліє, що став суб`єктом такого правопорушення, оскільки його перша жінка також загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Має на утриманні шістнадцятирічну доньку. Шкоду завдану потерпілим відшкодував на стадії досудового розслідування. Потерпілі до нього претензій не мають. Просить звільнити його від покарання у зв`язку з амністією.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, доведена повністю.
Так, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що 08.12.2017 р., біля 17-ї год., вона разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_10 та знайомим ОСОБА_8 , рухалися із смт. Буштино, у напрямку смт. Вишково. Вона йшла по лівому узбіччю дороги, а ОСОБА_11 та ОСОБА_8 по правому, ближче до проїзної частини дорогий, дещо позаду неї. Не доходячи до мостика вона почула звук удару, і оглянувшись побачила що автомобіль здійснив наїзд на її матір та ОСОБА_8 . Під час наїзду ОСОБА_10 опинилася на капоті і автомобіль проїхав з нею ще близько 70 метрів. Вона перелякалася і почала бігти у напрямку смт. Вишково, де зупинився транспортний засіб, який здійснив наїзд на потерпілих. Її матір у цей момент відкинуло з автомобіля на лівий бік дороги. Після ДТП обвинувачений вийшов з автомобіля та сказав: "Це я. Я не хотів". Незнайома їй дівчина викликала швидку медичну допомогу, яка відвезла її матір, яка вже померла та ОСОБА_8 , у лікарню. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має, моральна шкода їй відшкодована, просить не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні ствердив, що 08.12.2016 р., близько 17-ї год., він підійшов до Вишківського повороту у смт. Буштино де побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , зачекав на них та почав йти з ними у напрямку смт. Вишково. Біля нього йшла ОСОБА_10 , з якою вони йшли з боку проїзної частини дороги. ДТП відбулося за 100 метрів від мосту. Більше нічого не пам`ятає, так як втратив свідомість. Претензій до обвинуваченого не має, збитки йому відшкодовано, просить не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.12.2016 р. вбачається, що місцем є дорога "Т0737" між населеними пунктами Буштино Тячівського району та Вишково Хустського району. Покриття дороги асфальтобетонне, стан покриття дороги - сухе, чисте, без будь-яких явних його пошкоджень. Дорожнє покриття загальною шириною 6.6 метрів. Призначено для руху в двох напрямках: в напрямку проведення огляду ширина смуги руху 3 метри, а зустрічної смуги руху 1.5 м. Ширина розділювальної смуги 0.1 м. До проїзної частини примикає ґрунтове узбіччя праворуч узбіччя шириною 1 м., а ліворуч 1.2 м. Далі за тротуаром узбіччям праворуч та ліворуч земля вкрита насипом снігу. Спосіб регулювання руху на цій ділянці: дорожня горизонтальна розмітка 1.1 та 1.5. На даній ділянці шляху освітлення відсутнє. На транспортному засобі марки "NISSAN" н/з НОМЕР_1 , деформовано передній номерний знак, деформовано передній бампер у передній правій та лівій частинах, тріщина передньої лівої фари, пошкоджено захисне скло передньої лівої протитуманної фари, відсутній передній знак маркування транспортного засобу з кришки моторного відсіку, деформовано кришку моторного відсіку у вигляді вм`ятини, пошкоджено переднє вітрове скло, пошкоджено лівий склоочисник переднього вітрового скла. На транспортному засобі наявні потертості пилу та бруду по середині та в лівому куті на переднього бампера, потертості пилу та бруду по середині та зліва на передній кришці моторного відсіку. Пошкоджено передню ліву протитуманну фару, пошкоджено скло передньої лівої блок фари, пошкоджено кріплення лівого склоочисника вітрового скла. Локалізація пошкоджень у передній частині посередині та передній лівій частині транспортного засобу. Сліди гальмування правих та лівих коліс автомобіля, які знаходяться на смузі руху автомобіля марки "NISSAN", моделі " Primera", н/з НОМЕР_1 , напрямком смт. Буштино Тячівського району смт. Вишково Хустського району, праві довжиною 20.7 м., ліві довжиною 17.6 м. Наявні відокремлені від транспортного засобу осип дрібних частин битого скла та пластмаси - пошкодженого кріплення переднього лівого склоочисника автомобіля, а також передня емблема марки виробника транспортного засобу "NISSAN".
Висновком судової медичної експертизи № 712 від 22.12.2016 р. стверджено, що на тілі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження які виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини облицювання автомобіля, що діяли за механізмом удару з наступним наданням тілу динамічного прискорення, падінням, ударянням та ковзанням тіла по підлеглих покривах дороги під час ДТП і вкладаються в час події, яка мала місце 08.12.2016 р. Дані тілесні ушкодження є небезпечними для життя і по цій ознаці кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 221 від 31.12.2016 р. смерть ОСОБА_10 , послідувала від комбінованої краніо-вертебральної травми, що супроводжувалася переломом потиличної кістки з переходом лінії перелому на основу черепа, забоєм головного мозку та компресійним переломом 2-3 шийних хребців з повним розривом шийного відділу спинного мозку, з послідуючим висхідним набряком та защемленням стовбура головного мозку у великий потиличний отвір. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого твердого предмету, цілком можливо при ударі виступаючою частиною (бампером) легкового автомобіля та при падінні з послідуючим ударом задньою поверхнею голови і тулуба, а також правого ліктьового суглобу об капот, або ж лобове скло легкового автомобіля що рухався. Комбінована краніо-вертебральна травма (крововилив на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в потиличній області, перелом потиличної кістки з переходом лінії перелому на основу черепа, субарахноїдальні крововиливи, забій головного мозку, а також компресійний перелом тіл 2-3 шийних хребців з ушкодженням спинного мозку), відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як потягли за собою смерть потерпілої. Строку події 08.12.2016 р. всі вище вказані тілесні ушкодження відповідають.
Висновком експерта № 10/305 від 22.12.2016 р. стверджено, що на момент огляду та на момент дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, гальмівна система, ходова частина та система освітлення та світлової сигналізації автомобіля «NISSAN-Primera», р/н Словацької Республіки НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та дозволяють водію транспортного засобу контролювати його швидкість та напрямок руху. Будь-яких ознак несправностей, котрі вплинули б на стійкість та керованість транспортного засобу чи викликали відмову систем або агрегатів, в ході дослідження не виявлено.
З висновку експерта № 10/306 від 22.12.2016 р. вбачається, що основними ознаками, які вказують на розташування місця наїзду на пішоходів є місце у поздовжньому напрямку дороги, яке безпосередньо передує початку фіксації осипу скла на проїзній частині, на смузі руху по напрямку до смт. Вишково, при цьому автомобіль «NISSAN-Primera», р/н НОМЕР_1 , знаходився в положенні паралельному до осьової лінії.
Згідно висновку експерта № 10/317 від 26.12.2016 р. в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «NISSAN-Primera», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці пішоходи ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 повинні були керуватися вимогами п.п. 4.1. та 4.4. Правил дорожнього руху. Для оцінки дій пішоходів, у відповідності з вказаними пунктами, не потрібно спеціальних знань у галузі автотехніки і дана оцінка може бути здійснена органом слідства та суду самостійно. На даній ділянці дороги водій автомобіля «NISSAN-Primera», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_9 повинен був рухатися зі швидкістю не більше 90 км/год., Згідно розрахунків проведених у дослідницькій частині в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. п. 12.2. та 12.6. Правил дорожнього руху не вбачається. Водій автомобіля «NISSAN-Primera», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця контактування шляхом застосування екстреного гальмування і уникнути зіткнення в момент виникнення йому небезпеки для руху.
З технічної точки зору причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «NISSAN-Primera», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , який не дотримався вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та обстановку, несвоєчасно застосовував гальмування.
Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у тому, що він вчинив ДТП перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
З висновку експерта № 2508 від 22.12.2016 р. вбачається, що в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові від громадянина ОСОБА_9 у нього виявлено етиловий спирт в концентрації 1.18 ‰, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (забір крові проведено 08.12.2016 р. в 23.40 год.). З моменту скоєння ДТП (08.12.2016 р. 17.00 год.) до моменту освідчування громадянина ОСОБА_9 (08.12.2016 р. 23.40год.), пройшло 6 годин. Згідно з розрахунків по Widmark кількість етилового спирту на момент ДТП, могла становити 2.18 ‰, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння
Суд, вважає, що обставина перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.12.2016 року, близько 17.15 год., не зайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не надано допустимих доказів, що можуть підтвердити вказану обставину та спростувати показання обвинуваченого в цій частині.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно статей 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статей 91-94 цього ж кодексу у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.; Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У висновку эксперта № 2508 від 22.12.2016 р. зазначено, що в судово-токсикологічне відділення лабораторії СМЕ доставлено 2 флакони. На обох флаконах є одинаків текст від руки ( ОСОБА_9 ) та по одному відбитку круглої печатки з нерозбірливим текстом. Обидва флакони прозорого скла місткістю по 10.мл. У флаконі № 1 та у флаконі № 2 на дослідження доставлено по 10 мл. крові.
У висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 443 від 08.12.2016 р. вказано, що у ОСОБА_9 відібрано кров у 2 флакони по 0.5 мл. Кров забрана слідчим ОСОБА_13 .
Допитаний у судовому засіданні слідчий ОСОБА_13 показав, що до складу слідчої групи він включений не був і кров із лікарні забирав по усному дорученню слідчого Гарапко.
Суд неодноразово оголошував по справі перерву та надавав можливість стороні обвинувачення надати для огляду флакони у яких знаходилася кров ОСОБА_12 з метою усунення розбіжностей вказаних у висновку лікаря та висновку експерта. Однак цією можливістю сторона обвинувачення не скористалася, флакони для огляду суду не надала, причини розбіжності у ємкості флаконів не пояснила.
За таких обставин суд вважає, що підстави для визнання допустимим доказом висновку эксперта № 2508 від 22.12.2016 р. відсутні.
Так само суд не визнає допустимим доказом і висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 443 від 08.12.2016 р. у зв`язку з тим що він був проведений за допомогою спеціального технічного засобу «Алкофор 205» на який відсутнє свідоцтво про державну реєстрацію.
Відповідно до п.п. 3.3. «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Згідно п. 3.9. використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки, має на утриманні неповнолітню доньку, по місцю проживання характеризуються позитивно, раніше не судимий; а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році", від 22.12.2016 р. звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно статті 15 цього ж Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, відноситься до тяжких злочинів вчинених з необережності.
Обвинувачений ОСОБА_9 має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 підлягає звільненню від призначеного покарання.

09.12.2016 р. ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду від 03.02.2017 р. його було звільнено з під варти. Цей строк слід зарахувати у відбуту міру покарання у відповідності до ст. 72 ч. 5 КК України.
В обвинувальному акті зазначено що на залучення експертів для проведення двох судових авто-технічних експертиз та судової транспортно-трасологічної експертизи було затрачено по 660.30 грв. за кожну.
Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів, які згідно ст. 124 ч. 2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_9 витрат за проведення зазначених експертиз в дохід держави в сумі 1980.9 грв.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Зарахувати у відбуту частину покарання за правилами ст. 72 ч. 5 КК України строк тримання ОСОБА_9 під вартою з 09.12.2016 р. по 03.02.2017 р.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку з амністією.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не продовжувався.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати у сумі 1980 (тисяча дев`ятсот вісімдесят) гривень 90 коп. за проведення експертиз.
Речовий доказ - автомобіль марки "NISSAN", н/з НОМЕР_1 залишити ОСОБА_9 .
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1