Справа 688/3488/19
№ 1-в/688/197/19
Ухвала
Іменем України
18 жовтня 2019 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
представника ДУ «Шепетівська виправна колонія № 98» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі судових засідань в м. Шепетівці заяву адвоката ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

20 вересня 2019 року адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду в інтересах засудженого ОСОБА_5 із заявою про звільнення останнього від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування заяви посилається на те, що вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 07.09.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та засуджено до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71,78 КК України із врахуванням невідбутого покарання за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 12.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, яким призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань, визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вказане покарання ОСОБА_5 відбуває в ДУ «Шепетівська виправна колонія № 98».

Також, посилається на те, що відповідно до вимог ст.ст. 74, 85 КК України, п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_5 , який є батьком малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не позбавлений батьківських прав, підпадає під дію даного Закону.

А тому, вказуючи на те, що обставини, передбачені ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_5 відсутні, просить застосувати до засудженого ОСОБА_5 амністію і звільнити його від відбування покарання призначеного у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 подану заяву підтримав, з підстав викладених в ній, просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 , якому роз`яснено, що застосування амністії не допускається, якщо він заперечує проти цього, дав свою згоду суду в усній формі та просив заяву захисника задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила провадження в справі закрити, оскільки заява про застосування амністії відносно ОСОБА_5 судом вже вирішувалась, а тому не може бути предметом судового розгляду знову. Оскільки вироком суду від 07.09.2016 року ОСОБА_5 засуджено за сукупністю вироків, а отже за вчинення, в тому числі тяжкого злочину, засуджений не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

Представник Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_5 засуджений до позбавленні волі на строк чотири роки на підставі вироку суду від 07.09.2016 року шляхом складання вироків та покарань, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, а тому не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши пояснення засудженого, захисника, з`ясувавши думку прокурора та представника ДУ «Шепетівська виправна колонія (№ 98), дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку заяву про застосування амністії задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Як встановлено в суді та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2014 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання із застосуванням іспитового строку тривалістю один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22 квітня 2014 року вищевказаний вирок відносно ОСОБА_8 змінено в частині призначення покарання, визнано його винним за ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.75 КК України у виді одного року обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком два роки.

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 31 липня 2014 року приведено у відповідність виконання вказаних вироків та на підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання за вироком від 12 червня 2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком три роки із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання протягом дворічного іспитового строку.

Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 78 КК України із врахуванням невідбутого покарання за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року за ч. 3 ст.185 КК України, за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки, шляхом складання вироків та часткового складання покарань, остаточну міру покарання визначено у виді чотирьох років позбавлення волі.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2018 року вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни, а касаційну скаргу його захисника без задоволення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року та звільненні останнього від покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 червня 2018 року вказану ухвалу залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2019 року закрито касаційне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 05 червня 2018 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2019 року задоволено заяву адвоката ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_5 . Звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 296 КК України у виді двох років позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2019 року скасовано, провадження за заявою адвоката ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_5 закрито.

Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30.07.2019 року.

Засуджений ОСОБА_5 з 09 листопада 2018 року відбуває покарання у державній установі «Шепетівська виправна колонія №98». Початок строку 07 лютого 2017 року, кінець строку 07 лютого 2021 року.

Вирішуючи питання про застосування амністії, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Також правові засади застосування амністії регламентуються Законом України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 № 392/96-ВР та щорічними законами про амністію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Виходячи з вищенаведеного, зазначені норми закону передбачають застосування амністії саме до осіб, а не до покарання, а тому не може ставитися у залежність від призначення особі покарання за сукупністю вироків з можливістю застосування до неї акта амністії.

Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що амністія не може бути застосована до осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі; осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії; осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах; осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб; осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин. Амністія також не астосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

В поданій до суду заяві захисник ОСОБА_6 просить звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який вступив в силу 07 вересня 2017 року.

Так, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та також визначено перелік категорії осіб, до яких амністія не застосовується.

Таким чином, структура зазначеної норми через використання у ній підпунктів, з наведенням конкретної категорії у кожному з них, свідчить про відокремленість цих категорій та неможливість їх підміни одна одною.

Зокрема, у п. «а» встановлена заборона застосування амністії до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. Тобто, вказаний пункт поширюється на осіб, які в період відбування покарання вчинили новий злочин, і, відповідно, не може стосуватися осіб, які були звільнені від відбування покарання, в тому числі, з випробуванням.

До осіб, які вчинили злочин, у період іспитового строку, має застосовуватися спеціальна норма - п. «в» вказаного Закону, який забороняє застосовувати амністію щодо іншої категорії осіб - тих, які були звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Отже, формулювання «знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин» свідчить про те, що вчинення особою попередньо або в подальшому умисних злочинів невеликої чи середньої тяжкості не є підставою для незастосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році».

Отже особа, яка була звільнена судом від відбування покарання з випробуванням, і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинила умисний злочин, який не є тяжким та особливо тяжким, підлягає звільненню від відбування покарання за вчинення останнього злочину на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», за умови, якщо вона є суб`єктом застосування цього Закону.

Такий висновок міститься у постанові колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2019 року в справі № 137/84/17 провадження № 51-5195кмо18, він покращує становище ОСОБА_5 , а отже підлягає застосуванню судом при вирішенні вказаної заяви.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у період іспитового строку, встановленого у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, тобто злочин середньої тяжкості.

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 03.05.2018 року Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З повідомлень служби у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №82/02-33/2 від 28.05.2019 рокута №165/01-32/03 від 11.10.2019 року слідує, що комісією з питань захисту прав дитини не розглядалось питання надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо його малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на обліку батьків, позбавлених батьківських прав ОСОБА_5 також не перебуває.

З огляду на встановлені судом обставини, а саме те, що ОСОБА_5 у період іспитового строку, встановленого у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин середньої тяжкості, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого не позбавлений батьківських прав, не відноситься до категорії осіб, визначених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», до яких амністія не застосовується, суд вважає, що ОСОБА_5 відповідає критеріям, встановленим законом для застосування амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».

В той же час, оскільки ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, яке він в даний час відбуває у ДУ «Шепетівська виправна колонія №98» за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року призначено із врахуванням невідбутого покарання за вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який ураховуючи тяжкість, не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого від відбування призначеного покарання за останній злочин та необхідність самостійного виконання вироку Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винним за ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки, відповідним уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого ОСОБА_5 .

Отже, клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_5 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 537-539 КПК України, суд -

ухвалив:

Заяву захисника ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від покарання, призначеного вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 07 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 296 КК України у виді двох років позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки виконувати самостійно.
Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1