КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
Іменем України

25 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001344 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, раніше неодноразово судимого, останній раз 06.08.2015 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років 6 місяців, яке відбув, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 16 лютого 2019 року близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_6 , маючи судимості за корисливі злочини та знаходячись в кафе «Едем» по вул. Підлісна, 3, в м. Києві, проводив дозвілля, розпиваючи спиртні напої разом з наглядно знайомим ОСОБА_8 . У той час, коли останній відволікся та не спостерігав за своїми особистими речами, ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів і з метою повторного таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з кишень куртки ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Редмі Ноте 5», вартістю 5 555 грн. 90 коп. та гаманець, який матеріальної цінності не представляє, в якому знаходилося водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , з якими з місця злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, доведеності його вини, прокурор зазначає про те, що судом першої інстанції під час винесення вироку неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному звільненні ОСОБА_6 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання.

Зокрема, як вказує апелянт, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України та п. п. 1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», не належно врахував тяжкість вчиненого злочину, а саме те, що, ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, вчинено злочин середньої тяжкості.

Крім того, на думку прокурора, судом першої інстанції неналежно було враховано попередні судимості ОСОБА_6 , оскільки останній раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, і призначене покарання за попереднім вироком відбував реально, однак він, знаючи про наслідки вчинення нового злочину, а саме призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, маючи не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив корисливий злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи та необхідність призначення йому покарання лише з реальним його відбуттям.

Також, як вважає прокурор, неврахування судом вказаних обставин, призвело до неправильного визначення суспільної небезпечності особи ОСОБА_6 та стало наслідком його безпідставного звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, апелянт приходить до висновку, що не може бути досягнута мета покарання, у зв`язку з чим, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2019 стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме скасування рішення про звільнення останнього, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дійОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку,згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який був неодноразово засуджений, однак щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно повернув викрадене майно потерпілому, публічно засудив свою поведінку, працевлаштувався та має намір утворити повноцінну сімю, має на утриманні дитину, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а відтак відсутні сумніви щодо його осудності.

Взяв суд до уваги і добросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого за весь період провадження.

Обставинами, що, пом`якшують покарання ОСОБА_6 ,суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, в даному конкретному випадку, визнав за можливе виправлення ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, а тому, призначивши йому наближене до максимального покарання за вчинений ним злочин, у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, застосував до нього ст. 75 КК України та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Незважаючи на наведені в оскаржуваному вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення останнього від його відбування з випробуванням, колегія суддів, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, не може погодитися з рішенням суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, з огляду на таке.
По-перше, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, відповідно до якої ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, не врахував ряд обставин, які могли вплинути на його висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Зокрема, лише пославшись на те, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений до вчинення злочину, за який його засуджено згідно оскаржуваного вироку, шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, в переважній більшості за вчинення корисливих злочинів проти власності. Будучи останній раз засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений, через незначний термін після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив корисливий злочин проти власності, що, незважаючи на його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, як особи та не дозволяє зробити висновок про можливість його виправлення без відбування покарання.
Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому його звільнення від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, слід визнати необґрунтованим.
По-друге, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку та які встановлені під час апеляційного розгляду, зокрема те, що ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з громадянкою ОСОБА_10 та офіційно працевлаштований в ТОВ «ГРУЗ АВТО ДРАЙВ», колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення мети покарання, а саме виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, буде достатнім менш суворе за своїм видом та розміром покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, а тому вважає необхідним замість позбавлення волі призначити йому покарання у виді обмеження волі строком не на чотири, а на два роки, без застосування ст. 75 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає необхідним ухвалити рішення, яким апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково; вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два)роки.

Початок строку відбування покарання за цим вироком обчислювати з моменту явки ОСОБА_6 до кримінально-виконавчої установи відкритого типупісля звернення вироку до виконання.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2220/2019
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11
Доповідач - суддя ОСОБА_1