Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/227/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року. м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 12.01.2011 року вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, з застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, 15.07.2014 року звільнений на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію»;

визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 03 червня 2018 року, о 09 годині 09 хвилин, разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , перебував на території АС № 2, розташованій по вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, біля кафе «Заходи к нам на огонёк».

Тоді ж до вказаного кафе підійшов ОСОБА_11 , в якого при собі була сумка чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти в сумі 1 200 гривень, паспорт, ідентифікаційний номер, свідоцтво «Центр розмінування», військовий квиток, банківська карта «ПриватБанк» та банківська карта «А-Банк».

У подальшому у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка з ОСОБА_11 , яка переросла в бійку, в ході якої у останнього на підлогу впала вказана вище сумка.

Коли бійка закінчилась, у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення зазначеної сумки.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 підійшов до сумки ОСОБА_11 , підняв її, після чого разом з нею пішов до приміщення кафе «Заходи к нам на огонек».

У подальшому з місця скоєння злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 1 200 гривень.

В апеляційних скаргах:

прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку із м`якістю; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не враховано, що останній вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, вину не визнав, майнова шкода відшкодована не з ініціативи обвинуваченого, і намірів її відшкодувати обвинувачений не мав, злочин вчинено за наявності не знятої та непогашеної судимості;

адвокат обвинуваченого просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого на підстав п.) 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення під час судового слідства не здобуто, а досліджені докази не вказують на винуватість ОСОБА_7 .

На відсутність умислу на вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення, на переконання адвоката, вказує факт відсутність попереднього знайомства з потерпілим, відсутність неприязних відносин між ними, відсутність умислу на заволодіння майном та на ескалацію конфлікту, адже потерпілий розпочав бійку.

В ході бійки знайомого ОСОБА_7 ОСОБА_10 сильно побили, йому була необхідна медична допомога, ОСОБА_7 , з метою захисту приятеля та самозахисту, розпочав розмахувати скляною пляшкою, одночасно збираючи з підлоги розкидані під час бійки речі. При цьому, ОСОБА_7 був переконаний, що то його та ОСОБА_10 речі.

Після того, як ОСОБА_7 з`ясував, що сумка не належить ОСОБА_10 , він залишив її у кафе на столі.

Також, рухаючись в таксі до травмпункту, ОСОБА_7 з`ясував, що документи не належать ОСОБА_10 , в результаті чого він зателефонував у поліцію та віддав документи.

Зазначене вказує на відсутність умислу на відкрите заволодіння чужим майном.

Сторона захисту вважає однобокою оцінку суду такого доказу як протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 ; вважає, що суд надає переваги показанням потерпілого над показаннями обвинуваченого.

Як на доказ вини ОСОБА_7 суд посилається на відеозапис, де зафіксовано факт, де ОСОБА_7 піднімає сумку потерпілого, проте даний факт не заперечується обвинуваченим, однак не доводить умислу на вчинення грабежу.

Як на докази винуватості ОСОБА_7 суд послався на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , але останні надали показань щодо того, що бачили бійку між обвинуваченим та потерпілим, проте інформації відносно майна потерпілого надати не змогли, так як не бачили що відбувалося на вулиці поза межами приміщення кафе.

Суд також послався на показання свідка ОСОБА_14 , який надав показань з приводу того, що кричав обвинуваченому, щоб він поверну сумку, але, разом із тим, суд залишив поза увагою пояснення ОСОБА_7 з приводу того, що він не чув таких вимог з боку свідка.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку із м`якістю; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, думку адвоката та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката в інтересах обвинуваченого, просили скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого на підстав п.) 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, заперечили задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надав наступних показань.

Він, 03 червня 2018 року, о 09 00 годині, разом з ОСОБА_10 перебував в кафе «Заходи к нам на огонёк», розташованому на території АС № 2, по вулиці Євгена Тельнова, 2 у місті Кропивницькому. У цьому кафе вони сиділи за столиком та обговорювали хід проведення ремонту, який у нього робив ОСОБА_10 . Напроти них за столиком сиділо двоє хлопців, одним з цих хлопців був потерпілий ОСОБА_11 . Ці хлопці відпочивали та вживали алкогольні напої. Через деякий час ці хлопці почали висловлювати претензії з приводу того, що ОСОБА_10 якось не так на них дивиться. Хотіли спровокувати бійку. Він неодноразово заспокоював ОСОБА_10 , щоб він не реагував на провокації цих хлопців. Намагався поговорити з цими хлопцями та попередити виникнення конфлікту між ними, але коли вони привели ще одного хлопця, то почали бити його та ОСОБА_10 . Коли розпочалась бійка він захищався та, розмахуючи пляшкою, намагався розігнати цих хлопців. В ході бійки на землю попадали різні речі, зокрема документи, сумочки, сигарети, окуляри, телефони. Ці речі після бійки він підібрав з землі, оскільки думав, що вони належать ОСОБА_10 . Після цього він та ОСОБА_10 зайшли в приміщення кафе, де він показав ОСОБА_10 вищевказані речі. ОСОБА_10 сказав йому, що це не його речі, в тому числі і сумка. Тоді він залишив ці речі на столі в кафе та поїхав разом з ОСОБА_10 в лікарню, оскільки останній почав втрачати свідомість. Коли їхали в таксі показав ОСОБА_10 документи та запитав чи це його документи. ОСОБА_10 сказав, що це не його документи і тоді він зрозумів, що це документи потерпілого. Поки в лікарні оглядали ОСОБА_10 він зателефонував в поліцію та після приїзду поліції повернув документи потерпілого. Крім того, через деякий час він повернув ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1200 гривень.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Як встановлено показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_11 03 червня 2018 року, о 08 годині 00 хвилин, він разом зі своїм знайомим хлопцем на ім`я ОСОБА_15 приїхав на АС № 2, яка розташована на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, щоб забрати сумку з продуктами харчування, яку йому повинні були відправити автобусом з іншого населеного пункту.

Поки не було автобуса, приблизно о 08 годині 15 хвилин, вони зайшли в кафе «Заходи к нам на огонёк», розташоване на території автостанції, де замовили собі пиво, солодку воду та бутерброди. Перебуваючи в кафе він помітив, що за ним та його товаришем спостерігає ОСОБА_7 з іншим невідомим йому хлопцем, на що він кивком голови показав їм в чому справа. Після того як поїли, він та ОСОБА_15 пішли та забрали з автобуса сумку з продуктами харчування.

У цей час йому зателефонувала дружина та попросила купити помідори. У зв`язку з цим він залишив вказану сумку з продуктами харчування у свого знайомого, який працював на станції шиномонтажа недалеко від ринку, та разом з ОСОБА_15 знову направились до кафе «Заходи к нам на огонёк», оскільки через нього можна було потрапити на ринок. Біля входу в дане кафе між ним та ОСОБА_7 виникла словесна перепалка, оскільки останньому щось там не сподобалось, та він кинув у нього ящик, після чого між ними розпочалась бійка. Разом з ОСОБА_7 в бійці брали участь ще двоє хлопців, яких він не знає. Його знайомий хлопець на ім`я ОСОБА_15 участь в бійці не брав. Під час бійки у нього зірвали сумку, яка впала на підлогу. Дану сумку наприкінці бійки підняв ОСОБА_7 та з нею зайшов у вказане кафе.

Останньому він вигукнув, щоб той не брав його сумку. Через три хвилини він з ОСОБА_15 зайшов в кафе, але ОСОБА_7 там вже не було. В його сумці, яку забрав ОСОБА_7 , знаходились грошові кошти в сумі 1200 гривень, паспорт, ідентифікаційний номер, свідоцтво «Центр розмінування», військовий квиток, банківська карта «ПриватБанк», банківська карта «А-Банк» та посвідчення учасника бойових дій. Зазначав, що картки, паспорт йому повернули того ж дня, а грошові кошти в сумі 1200 гривень через три дні після вказаних подій, проте іншими грошовими купюрами, аніж ті що у нього були на той час.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , наданих під час судового слідства суду першої інстанції, - в червні 2018 року, у ранковий час, точної дати та часу не пам`ятає, він із своїм товаришем ОСОБА_11 приїхав на АС № 2, розташованою на вулиці Євгена Тельнова, 2 у місті Кропивницькому, оскільки останньому потрібно було забрати передачу.

Так як автобуса ще не було вони зайшли в кафе «Заходи к нам на огонёк», що поряд з автовокзалом, щоб поїсти. В кафе напроти них сиділи двоє невідомих йому хлопців. Один з цих хлопців був обвинувачений. Обвинувачений та інший хлопець дивилися на них та щось обговорювали. ОСОБА_11 повернувся до них та запитав чому вони дивляться на них. Вони відповіли, що нічого. Коли він з ОСОБА_11 виходили з кафе обвинувачений та його товариш щось сказали їм, однак він не почув, що саме. Через це ОСОБА_11 почав сваритися з ними.

Щоб уникнути конфлікту він та ОСОБА_11 пішли звідти. Коли вони забрали передачу, ОСОБА_11 зателефонувала його дружина та попросила купити помідори. ОСОБА_11 залишив передачу на станції шиномонтажа у свого знайомого, який там працював.

Після цього вони повернулись до вказаного кафе, оскільки біля нього був вхід до ринку. З іншої сторони біля входу в кафе стояли обвинувачений та його товариш, які знову щось їм сказали, в результаті чого між останніми та ОСОБА_11 розпочалась сварка. Під час сварки ОСОБА_11 першим вдарив хлопця, який був з обвинуваченим. На це обвинувачений вдарив ОСОБА_11 пластмасовим ящиком по голові та взявши в руку скляну пляшку почав нею лякати. В подальшому в ході бійки у ОСОБА_11 зірвали сумку, яка впала на землю. Дану сумку підняв обвинувачений. Він сказав обвинуваченому віддати сумку, однак обвинувачений подивився на нього та разом з іншим хлопцем та сумкою ОСОБА_11 пішов в середину ринку в невідомому напрямку. Оскільки в сумці ОСОБА_11 були документи та грошові кошти, вони шукали обвинуваченого на ринку та в кафе. В кафе на їх запитання чи не залишали хлопці сумку, їм відповіли, що ніхто не залишав сумку. Після цього він з ОСОБА_11 викликали поліцію. Зазначав, що коли обвинувачений піднімав сумку ОСОБА_11 в його руках не було скляної пляшки.

Згідно із наданими в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідком ОСОБА_12 , - в червні 2018 року, точної дати не пам`ятає, о 07 годині 00 хвилин, вона прийшла на роботу в кафе «Заходи к нам на огонёк», на території автостанції № 2 у місті Кропивницькому. В кафе вона працює у відділі «Шаурми», крім того в її обов`язки входить забирати брудний посуд та мити його.

Приблизно о 09 годині 00 хвилин вона продала окорочок потерпілому ОСОБА_11 . У подальшому, коли вона мила посуд, до бару підійшла ОСОБА_16 , яка торгує біля входу в кафе, та сказала викликати охорону, оскільки біля кафе б`ються хлопці. Коли вона вийшла, то побачила, що біля кафе розкиданні ящики. В цей час обвинувачений йшов зі сторони ОСОБА_17 , та піднімав з землі речі, а саме: окуляри, сумку, кепку. Після цього обвинувачений зайшов в кафе, що було далі вона не знає, оскільки пішла мити посуд. Зазначала, що саму бійку не бачила.

Також, під час судового слідства, суду першої інстанції надано показань свідком ОСОБА_13 , яка пояснила, що в червні 2018 року, точної дати та часу не пам`ятає, в кафе «Заходи к нам на огонёк», де вона працює, прийшов потерпілий ОСОБА_11 разом із своїм товаришем, які замовили їжу, алкогольні напої та сіли за столик в залі кафе.

Потім до кафе прийшов обвинувачений ОСОБА_7 разом з товаришем, які сіли за інший столик в залі кафе. Далі між потерпілим та обвинуваченим виникла сварка, оскільки потерпілий сказав обвинуваченому, чого той дивиться на нього. У зв`язку з цим вона запитала у хлопців чи все нормально, на що хлопці сказали, що все добре. Після цього обвинувачений та його товариш вийшли курить біля входу в кафе зі сторони автостанції, а потерпілий та його товариш залишились в кафе. Через деякий час потерпілий та його товариш вийшли з кафе через вихід, який розташований зі сторони ринку.

Як розвивались далі події вона не бачила. Тільки після того як ОСОБА_16 , яка торгує біля кафе, зайшла та сказала викликати охорону, вона дізналась, що біля кафе відбулась бійка.

Зазначала, що у хлопця, який був з обвинуваченим в кафе була сумка. Чи була сумка у обвинуваченого вона не пам`ятає.

Крім того, вказувала, що потерпілий після бійки заходив у кафе та шукав свою сумку.

У відповідності до показань, наданих суду першої інстанції в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , - 03 червня 2018 року, в ранковий час, він разом з ОСОБА_7 перебував в кафе «Заходи к нам на огонёк», що на території АС № 2, розташованій по вулиці Євгена Тельнова, 2 у місті Кропивницькому.

У цьому кафе вони сиділи за столиком та обговорювали хід проведення ремонту, який він робив у ОСОБА_7 . Напроти них за столиком сидів потерпілий ОСОБА_11 , з яким був невідомий йому хлопець. В цей час ОСОБА_11 підійшов до них та запитав, чому він на них дивиться та почав ображати нецензурною лайкою. На це ОСОБА_7 сказав йому не звертати на це увагу, оскільки вони будуть зараз їхати до нього робити ремонт. Приблизно через 10 хвилин потерпілий та його товариш направились до виходу з даного кафе і знову почали в їх адресу виражатись нецензурною лайкою. ОСОБА_7 знову попросив його не звертати увагу на цих хлопців. Далі ці хлопці вийшли з кафе та приблизно через 15 хвилин повернулись назад та привели з собою ще одного хлопця. Після цього покликали їх до себе.

Першим йшов ОСОБА_7 , а потім він. Коли вийшли з кафе ці хлопці першого вдарили ОСОБА_7 , а потім його і розпочалась бійка. В ході бійки у потерпілого сумку, можливо, зірвав він. Коли бійка закінчилась, ОСОБА_7 зібрав речі, які попадали на землю, оскільки подумав, що це його речі. Після цього вони зайшли в приміщення кафе, де ОСОБА_7 показував йому речі, які підняв, та запитував чи ці речі належать йому. Серед цих речей була сумка потерпілого. Коли він сказав, що це не його речі, ОСОБА_7 залишив ці речі, в тому числі сумку потерпілого, на столі в кафе, після чого він та ОСОБА_7 одразу поїхали до лікарні. По дорозі в лікарню вони заїхали в міський відділ поліції, де він написав заяву про його побиття. Вказував, що він має сумку рожевого кольору, яка не схожа на сумку потерпілого, але чи була вона у нього в той день він не пам`ятає.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджують й наступні докази матеріалів кримінального провадження, досліджені у сукупності судом першої інстанції:
-заява потерпілого ОСОБА_11 від 03.06.2018 року про вчинений злочин (а.п. 12, т. 1);

-протокол огляду місця події від 03.06.2018 року, в ході якого було оглянуто територію біля кафе «Заходи к нам на огонёк» та приміщення вказаного кафе, яке розташоване на території АС №2 на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому (а.п. 13-15, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2018 року, під час якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, з якою у нього 03.06.2018 року на території АС № 2, яка розташована на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, біля кафе «Заходи к нам на огонёк», виник конфлікт, який переріс у бійку (а.п. 22-23, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2018 року, під час якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 03.06.2018 року на території АС № 2, яка розташована на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, біля кафе «Заходи к нам на огонёк», вчинила з ним бійку та відкрито викрала його сумку з речами (а.п. 24-25, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2018 року, під час якого ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 03.06.2018 року на території АС № 2, яка розташована на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, біля кафе «Заходи к нам на огонёк», вчинила бійку з потерпілим ОСОБА_11 (а.п. 29-30, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.06.2018 року, під час якого ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 03.06.2018 року на території АС № 2, яка розташована на вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому, біля кафе «Заходи к нам на огонёк», вчинила бійку з потерпілим ОСОБА_11 та відкрито викрала сумку останнього (а.п. 31-32, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.06.2018 року, під час якого ОСОБА_13 впізнала обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, яка 03.06.2018 року після закінчення бійки забігла в кафе «Заходи к нам на огонёк», яке розташоване на території АС № 2 по вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому (а.п. 54-55, т. 1);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.06.2018 року, під час якого ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_10 , як особу, яка 03.06.2018 року після закінчення бійки забігла в кафе «Заходи к нам на огонёк», яке розташоване на території АС № 2 по вулиці Євгена Тельнова, 2 в місті Кропивницькому (а.п. 56-57, т. 1);

-протокол огляду предмету від 05.06.2018 року, під час якого було оглянуто паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 , свідоцтво «Центр розмінування», довідку про безпосередню участь в АТО на ім`я ОСОБА_11 , банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 та банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_4 (а.п. 78, т. 1);

-перегляд в судовому засіданні диску CD-R «Verbatim» (а.п. 82-83, т. 1), на якому мається запис з камери спостереження біля кафе «Заходи к нам на огонёк», розташованому на території АС № 2 по вулиці Євгена Тельнова, 2 у місті Кропивницькому: встановлено, що камерою спостереження зафіксовано, як о 09 годині 09 хвилин, 03 червня 2018 року до кафе «Заходи к нам на огонёк» підійшов потерпілий ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , далі розпочалась бійка між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 і його товаришем, в ході якої у ОСОБА_11 з плеча впала на підлогу належна йому сумка; у цей час ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці предмет схожий на скляну пляшку, підняв з підлоги сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_11 , та, попередньо зробивши декілька різких кроків в бік ОСОБА_11 , разом з сумкою зайшов до кафе «Заходи к нам на огонёк».

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Сторона захисту вказує, що доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення під час судового слідства не здобуто, досліджені докази не доводять його винуватості, умисел на вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_7 був відсутній, оскільки з потерпілим він раніше знайомий не був, потерпілий взагалі сам спровокував конфлікт, збираючи розкидані після бійки речі, ОСОБА_7 був переконаний у їх приналежності своєму знайомому ОСОБА_10 .

Доводи сторони захисту з приводу невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, - спростовуються сукупністю наведених вище доказів у кримінальному провадженні, яким судом першої інстанції надано юридичну оцінку, що належно мотивовано у вироку суду.
Крім того, аналогічні доводи про невинуватість були предметом розгляду й оцінювання судом першої інстанції, що належно зазначено й мотивовано у вироку суду, і до таких посилань суд віднісся критично.
Слід зауважити, що судом першої інстанції правильно вказано, що такі доводи сторони захисту цілком спростовуються доказами: відеозаписом з камери спостереження біля кафе «Заходи к нам на огонек», та безпосередньо показаннями потерпілого та свідків.
Свідки та потерпілий приведені до присяги, попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання; показання цих осіб є сталими, взаємоузгодженими між собою та із іншими доказами у провадженні; підстави ставити під сумнів показання потерпілого та свідків не віднайдені.
Є необґрунтованими посилання сторони захисту на відсутність умислу ОСОБА_7 на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу).

Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер; при цьому винний ігнорує цю обставину. Грабіж визнається закінченим з моменту, коли особа вилучила майно і має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Зокрема, як встановлено показаннями потерпілого ОСОБА_11 , під час бійки у нього зірвали сумку, яка впала на підлогу. Дану сумку наприкінці бійки підняв ОСОБА_7 та з нею зайшов у вказане кафе. Останньому потерпілий вигукнув, щоб той не брав його сумку. Через три хвилини він з ОСОБА_15 зайшов в кафе, але ОСОБА_7 там вже не було.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , в ході бійки у ОСОБА_11 зірвали сумку, яка впала на землю. Дану сумку підняв обвинувачений. Він сказав обвинуваченому віддати сумку, однак обвинувачений подивився на нього, та разом з іншим хлопцем та сумкою ОСОБА_11 пішов в середину ринку в невідомому напрямку. Оскільки в сумці ОСОБА_11 були документи та грошові кошти, вони шукали обвинуваченого на ринку та в кафе. В кафе на їх запитання чи не залишали хлопці сумку, їм відповіли, що ніхто не залишав сумку.

Свідок ОСОБА_10 вказував, що він має сумку рожевого кольору, яка не схожа на сумку потерпілого.

Цими ж доказами спростовуються доводи сторони захисту з приводу того, що після того, як ОСОБА_7 з`ясував, що сумка не належить ОСОБА_10 , він залишив її у кафе на столі, а також і доводи, що ОСОБА_7 не чув вигуків залишити чужу сумку.

Також, як зауважено свідком ОСОБА_13 , потерпілий після бійки заходив у кафе та шукав свою сумку.

Тож, доказами встановлено: обвинувачений, спілкуючись з ОСОБА_10 , вочевидь був обізнаний, що у останнього рожева сумка, не схожа на сумку потерпілого; взявши сумку потерпілого, яка впала на землю, ігнорував зауваження про повернення чужої речі, забравши сумку потерпілого, пішов в невідомому напрямку; сумку потерпілого в кафе не залишав, оскільки потерпілий її там шукав.

Відтак, беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисту, наведені вище, свого підтвердження не знайшли.

Сторона обвинувачення вказує, що судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не враховано, що останній вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, вину не визнав, майнова шкода відшкодована не з ініціативи обвинуваченого, злочин вчинено за наявності не знятої та непогашеної судимості.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У Рішенні «Бемер проти Німеччини» (заява 37568/97 п. 61 від 03.10.2002 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону, зокрема, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Враховано тяжкість вчиненого злочину, який є умисним тяжким корисним злочином.

Обвинувачений ОСОБА_7 як особа характеризується позитивно, на утриманні з неповнолітньою дитиною, судимий.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - відшкодування шкоди потерпілому.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - відсутні.

Вказані обставини, як те убачається зі змісту вироку суду, взяті судом першої інстанції до уваги.

Крім того. при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції взято до уваги думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого, й висловився про можливість відстрочки призначеного покарання (застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 ).

Більш того, слід зауважити, сторона обвинувачення не висловлює і не мотивує свою незгоду із застосуванням судом ст. 75 КК України щодо обвинуваченого, оскільки вказаного не убачається зі змісту апеляційної скарги.

В іншій частині доводів колегія суддів вважає, що розмір і вид призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не є надмірним, є виваженим за суворістю, відповідним меті покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли і апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вирок суду першої інстанції колегією суддів залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3