Справа № 206/3796/19
Провадження № 1-в/206/278/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

представника, лікаря-психіатра ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання

про припинення застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро письмову заяву представника комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної Ради лікаря-психіатра ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малокалинівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про припинення застосування примусових заходів медичного характеру, суд -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із письмовою заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , до якого згідно ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2014 року до ОСОБА_7 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення письмової заяви.
Представник заявника, ОСОБА_7 покладались на розсуд суду. Надали до суду заяву опікуна з проханням виписати брата із психіатричного стаціонару.
Захисник-адвокат, вважав за необхідне задовольнити письмову заяву.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно вимог ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.
Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 95 КК України введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам слід розглядати такі справи в порядку, передбаченому статтями 419, 422, 424 КПК України.
У висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 99 від 09.07.2019 року вказано, що незначні афективні розлади на тлі значного недорозвитку інтелектуально-мнестичної сфери, суттю якого є відсутність критичного відношення до себе та ситуації, нездатнітсь усвідомлювати доцільність своїх вчинків та передбачати їх наслідки в минулому, а також асоцільний спосіб життя в минулому з розладами потягів детермінувавший скоєння правопорушення та наявність вираженої стабілізації фону настрою, ріст комуніктивних та адаптаціних здібностей свідчить про необхідність припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Комісією із трьох лікарів зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 рекомедовано припинити примусові заходи медичного характеру. Проте, як в судовому засіданні так і у висновку не вбачається підстав вважати, що хворий одужав та не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру. При цьому, лікар-психіатр в судовому засіданні підтвердив, що загалом стан здоров`я хворого не змінився, останній не видужав, дана заява направлена лише за для того щоб в подальшому направити хворого у будинок-інтернат.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Отже, вирішуючи питання про припинення примусових заходів медичного характеру, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст. 514 КПК України для припинення застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , у зв`язку з чим, у задоволенні заяви лікаря-психіатра слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 94, 95 Кримінального кодексу України, ст.ст. 372, 503, 512-514 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні письмової заяви представника комунального підприємства Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної Ради лікаря-психіатра ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_7 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів.

Суддя ОСОБА_1