ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про накладення арешту на майно,

за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
представника третьої особи - адвоката ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року задоволено частково клопотання слідчої в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровської області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001128. Накладено арешт на тимчасово вилучене 10.09.2019 при проведенні обшуку у буд. АДРЕСА_1 , майно, а саме: - гривневі купюри номіналом 100 грн. у кількості 323 купюри, загальною сумою 32 тисячі 300 грн.; - гривневі купюри номіналом 200 грн. у кількості 123 купюри, загальною сумою 24 тисячі 600 грн.; - гривневі купюри номіналом 500 грн. у кількості 99 купюр, загальною сумою 49 тисяч 500 грн.; - доларові купюри, з яких 3 купюри номіналом 100 доларів США, 14 купюр номіналом 50 доларів США, 5 купюр номіналом 20 доларів США, одна купюра номіналом 10 доларів США, дві купюри номіналом 5 доларів США, загальною сумою 1120 доларів США; - одна купюра номіналом 200 євро; - одна купюра номіналом 500 російських рублів; - три купюри номіналом 100 російських рублів, загальною сумою 300 російських рублів; - одна гривнева купюра номіналом 1 грн.; - ноутбук ASUS в металевому корпусі, model: Eee Pad TF 201, s/n: 15100-0300C000F4; - ноутбук Dell, чорного кольору, service tag 63R4R3J, 132-882-704-47, model: PP29L; - блокнот в обкладинці рожевого кольору з написом «Alutech», власником якого може бути ОСОБА_9 , шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування ними.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі, відчуження речових доказів у кримінальному провадженні, якими визнано грошові кошти, блокнот та ноутбуки, що вилучені слідчим 10 вересня 2019 року при проведенні обшуку у буд. АДРЕСА_1 , необхідно накласти на них арешт, у вигляді заборони на відчуження, користування та розпорядження, оскільки однієї заборони на відчуження буде недостатньо для збереження вказаних предметів у незмінному вигляді та не забезпечить можливості проведення експертних досліджень у майбутньому. Разом із цим, суд зазначив, що арешт на майно накладається на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства. При цьому, вказав, що частина вилучених речей не відповідає ознакам речових доказів по кримінальному провадженню № 0001128, тому клопотання задовольнив частково.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, винести нову ухвалу, якою відмовити слідчому у накладенні арешту на майно та грошові кошти.
Свої вимоги про скасування ухвали ОСОБА_5 обґрунтовує істотним порушенням слідчим суддею вимог матеріального та процесуального закону. Так, апелянт вказує на те, що кримінальне провадження в межах якого накладено арешт проводиться щодо службових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ОСОБА_6 , як приватний підприємець, власник приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не має жодного відношення до обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КПК України. Апелянт звертає увагу суду, й на те що, вилучені ноутбук ASUS в металевому корпусі, model: Eee Pad TF 201, s/n: 15100-0300C000F4; - ноутбук Dell, чорного кольору, service tag 63R4R3J, 132-882-704-47, model: PP29L не відповідають ознакам, вказаним в ухвалі про надання дозволу на обшук. Разом із цим, на думку адвоката слідчим не наведено жодного аргументу, який би вказував на те, що вилучені ноутбуки містять будь-яку інформацію, вказану в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук. Поряд із цим, апелянт, вказує на наявність меморіальних ордерів про зняття ОСОБА_6 готівкових коштів на загальну суму 133600 грн., які підтверджують його право власності на ці грошові кошти. Отже, апелянт вважає, що не доведено необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Управлінням СБ України у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001128 від 11 вересня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що підлягає арешту.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України та є засобами вчинення кримінально-протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до цього кримінального провадження, яке здійснюється щодо посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що посадові особи у цьому провадженні підозрюються у реєстрації підприємств, які в подальшому набувають ознак фіктивності, основною метою яких є приховування незаконної діяльності з мінімізації податкових зобов`язань, в той час як ОСОБА_6 є власником офісного приміщення, яке ОСОБА_9 облаштував для роботи учасників цієї злочинної схеми.
Твердження апелянта про те, що ноутбуки не відповідають ознакам, вказаним в ухвалі про надання дозволу на обшук, не заслуговують на увагу, оскільки цим судовим рішенням дозволено вилучення комп`ютерної техніки, на яких містяться бухгалтерська документація та господарська первинна документація для реєстрації суб`єктів господарювання, перевірка якої можлива лише шляхом накладення арешту на майно.

Щодо посилань захисту на те, що ОСОБА_6 правомірно володів вилученими під час обшуку грошовими коштами, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини належним чином не доведено та висновків слідчого судді про відповідність їх критеріям речового доказу не спростовують.
Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апеляційної скарги адвоката слід визнати необґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001128 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4