Справа №590/1599/18
Провадження № 1-кп/590/49/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2019 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 13.11.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шатрище Ямпільського району Сумської області, українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, розлученої, працюючої ТОВ «Салатейра» на посаді прибиральниця, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
10.11.2018 року близько 16-00 години, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів викрадення чужого майна, перебуваючи на законних підставах в будинку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно від оточуючих, викрала майно, що належить потерпілому ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung GT-S 5610», вартістю згідно довідки 500 грн., чим завдала потерпілому матеріальний збиток на вищевказану суму. Після цього ОСОБА_4 з місця злочину зникла та розпорядилась майном на власний розсуд.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 10.11.2018 року близько 16-00 години, вона, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, викрала мобільний телефон марки «Samsung GT-S 5610», після скоєння злочину вона з місця скоєння злочину зникла та викраденим розпорядилась на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав показання, що 10.11.2018 року близько 16-00 години, ОСОБА_4 перебуваючи в його будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , викрала мобільний телефон марки «Samsung GT-S 5610». Даний телефон через деякий час йому було повернуто; притензій до ОСОБА_4 не має.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, потерпілого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої та потерпілого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, що виразились в у таємному, з корисних спонукань викраденні чужого майна (крадіжці).

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила злочин середньої тяжкості, у вчиненому розкаялася, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.38), раніше не судимої (а.с.40).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, враховуючи думку потерпілого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції її від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

-мобільний телефон марки «Samsung GT-S 5610», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , вважати повернутим ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1