Провадження №1-кп/523/634/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2019р. Колегія суддів Суворовського районного суду м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
в присутності обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000065 та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.14, ч.1 ст.346, ч.2 ст.15, ч.3 ст.346, ч.1 ст.161 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

12.11.2018р. на адресу Суворовського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.14,ч.1 ст.346, ч.2 ст.15,ч.3 ст.346, ч.1 ст.161 КК України.
Під час підготовчого судового засідання, колегія суддів з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_5 щодо можливості призначення до судового розгляду зазначеного обвинувального акту, потерпілого ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_8 , підтримавших думку прокурора, вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , який надав суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору та які відповідно заперечували проти призначення до судового розгляду обвинувального акту та просили повернути вказаний акт для усунення недоліків, дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшла до наступних висновків.
Відповідно зі ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 кримінально-процесуального Законодавства.
Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.
Положення ст.291 вказаного Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а за ч.4 цієї ж норми Закону, надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
За змістом вимог ст.ст.91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, в порушення вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, воно є неконкретним та незрозумілим, що є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, в порушення вимог п.7 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті вказано на наявність шкоди, завданої злочином в розмірі 9500грн, але не зазначені фактичні обставини, що стосуються виду шкоди (моральна, майнова, фізична), причинний зв`язок між вчиненим і шкодою, що настала, роль та ступінь обвинуваченого.
Крім того, в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, яке не відповідає фактичним обставинам, які прокурор зважає встановленими, а нібито встановлені стороною обвинувачення фактичні обставини не відповідають правовій кваліфікації кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст.14 ч.І ст.346, ч.2 ст.15 ч.З ст.346 КК України, що є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на докази, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, зокрема на висновок судової семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення, що суперечить вимогам ч.4 ст.291 КПК України.
Викладені вище обставини у своїй сукупності суперечать завданням кримінального провадження та принципам верховенства права і законності, неупередженості суду та безпосередності дослідження ним доказів, закріплених в ст.ст.2,7-9,22,23 КПК України, а також не відповідають практиці Апеляційного суду Одеської області, наведеної в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.
Так, згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.З ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.З ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п.З ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Опріч наведене, за правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року та яка за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення у справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Разом із тим, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у своїй прецедентній практиці, зокрема у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, в якій були встановлені порушення п.З ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово зазначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових більш широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.
Отже, оскільки викладене у означеному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.З, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що має бути висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні до судового розгляду.
Аналогічну позицію визначив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, за якою суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.
Наведені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 26.09.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.14, ч.1 ст.346, ч.2 ст.15, ч.3 ст.346, ч.1 ст.161 КК України вимогам Кримінально-процесуального Законодавства України, визнаються Колегією суддів такими, які фактично нівелюють принципи верховенства права і законності, безсторонності й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду зазначеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням є повернення зазначеного акту прокурору для усунення виявлених недоліків та вирішення питання щодо повторного направлення обвинувального акту до належного суду.
Далі, колегія суддів також звертає увагу, що обставини, які зазначені в клопотанні захисника про повернення обвинувального акту прокурору, а саме те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказані відомості, внесення яких до реєстру не передбачене - перелік вилучених предметів та документів при проведенні слідчих дій, відсутність відомостей про час проведення процесуальних дій (розділ Реєстру І, пункти 34-40, 6467, 81-85), про вручення потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 пам`яток про процесуальні права та обов`язки потерпілих,-не приймаються до уваги, оскільки не є підставою для повернення цього акту прокурору.
Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 376 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000065 та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.14, ч.1 ст.346, ч.2 ст.15, ч.3 ст.346, ч.1 ст.161 КК України - задовольнити частково.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000065 та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.14, ч.1 ст.346, ч.2 ст.15, ч.3 ст.346, ч.1 ст.161 КК України - повернути прокурору прокуратури Одеської області для усунення недоліків протягом розумного строку.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3