Справа 274/2005/19
Провадження: 1-кс/0274/1572/19
04.09.2019 м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 та постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою , -
21.08.2019 ОСОБА_3 було додатково подане клопотання про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні, у відповідь на яке 29.08.2019 року нею було отримано постанову слідчої від 23.08.2019 про відмову у задоволенні клопотання з тих підстав, що слідством не встановлено факту завдання їй моральної, фізичної чи майнової шкоди.
Із вказаною постановою ОСОБА_3 не погоджується, оскільки внаслідок незаконного відчуження її автомобіля, вартістю 195 647 грн на електронних торгах та невиконання рішення суду № 274/2779/14-ц їй завданого майнової шкоди. Шкода полягає також у тому, що вона шукає захисту в судах та намагається віднайти майно.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала. Пояснила, що внаслідок незаконних дій державного виконавця, про що було встановлено рішенням суду за яким прилюдні торги на яких відчужено її автомобіль визнано недійсними, їй завдано майнової шкоди. На даний час та справа перебуває на розгляді в касаційному суді. У рамках даного кримінального провадження її лише один раз допитували та ознайомитись із матеріалами вона не має можливості. Вважає, що розгляд скарги слід закінчувати на підставі тих документів, які нею подані, без витребування матеріалів кримінального провадження у рамках якої прийнято оскаржувану постанову. Незаконність дій державного виконавця полягає в тому, що державний виконавець, не виконавши ухвали суду про накладення арешту на майно та рішення суду про поділ майна подружжя, реалізувала арештований автомобіль.
Слідча та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що відповідно до ст.306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у суду матеріалів.
Вивчивши матеріали скарги, заслухавши пояснення заявниці, доходжу висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 подано заяву про залучення її до кримінального провадження як потерпілу.
Слідчий суддя погоджується з постановою слідчого, з таких підстав.
Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Одним із правових засобів забезпечення виконання судових рішень є кримінальна відповідальність, встановлена у ст. 382 Кримінального кодексу України. Положеннями такої норми кримінального закону охороняється порядок здійснення, у тому числі, цивільного судочинства.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 вказаного Кодексу, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню службовою особою. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
З об`єктивної сторони злочини, передбачені ст. 382 КК, можуть бути вчинені як у формі власне невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню.
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.
Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.
За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Предметом злочину за ч. 1 ст. 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений судом будь-якої юрисдикції та інстанції із будь-якої категорії судових справ, та який набрав законної сили у встановленому законом порядку.
При цьому, умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є злочином проти правосуддя для будь-якої особи, а для службових осіб спеціальним видом службового зловживання.
Вчиненням вказаного кримінального правопорушення, склад якого визначений диспозицією ч.1 ст.382 КК України, завдається шкода саме інтересам та авторитету правосуддя, як самостійної галузі державної діяльності.
Крім того, зі змісту скарги та доданих документів не вбачається, що державний виконавець умисно не виконав судове рішення про поділ майна подружжя у справі № 274/2979/14-ц від 10.03.2016 (а.с. 27-29), на яке посилається заявниця у скарзі, або ж ухвал про забезпечення позову від 07.07.2011 та 03.06.2014 про накладення арешту на майно ( а.с. 18, 25) та цим заподіяв шкоди ОСОБА_3 . У скарзі ОСОБА_3 також не вказує, що на державного виконавця було покладено обов`язок щодо виконання вказаних судових рішень. Додані документи також цих відомостей не містять.
Факт відчуження на електронних торгах 04.09.2017 арештованого автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , частка якого за рішенням суду визнана за ОСОБА_3 та на час проведення електронних торгів ця частка автомобіля була за нею зареєстрована, не охоплюється диспозицією статті 382 КПК України.
Тому, з твердженням ОСОБА_3 , що їй завдано шкоди у розмірі вартості відчуженого майна, суд не погоджується та відхиляє.
Цивільна справа з приводу відчуження на електронних торгах автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_2 перебуває на розгляді в касаційному суді.
Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Керуючись статтями 22, 55, 93, 303, 304, 306, 307, 309, 369 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України,
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадженні в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1