ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2317/19 Справа № 203/2511/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000007 від 19.05.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2019 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 серпня 2019 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до шести років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не завершено, також суд врахував, що обвинувачений, раніше судимий за злочин проти власності, вчинив злочин в період відбуття умовно-дострокового звільнення, під час досудового слідства переховувався та перебував у розшуку, отже перебуваючи на волі зможе перешкодити встановленню істини у справі, переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчинення кримінальних правопорушень. На теперішній час не зникли ризики, зазначені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обставини зазначені судом першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що розгляд даного клопотання було проведено за участю не його адвоката, чим було порушено його право на захист.
Звертає увагу на те, що не вчиняв інкримінованого йому злочину, потерпілий та свідок його не впізнає, вважає себе не винуватим, а тому немає підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для продовження строку застосування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Потерпілий просив задовольнити апеляційну скаргу.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000007 від 19.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27.06.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що останній може перешкодити встановленню істини у справі, переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчинення кримінальних правопорушень, оскільки наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який на даній стадії судового розгляду.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до шести років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не завершено, обвинувачений, раніше судимий за злочин проти власності, вчинив злочин в період відбуття умовно-дострокового звільнення, під час досудового слідства переховувався та перебував у розшуку.
Апеляційний суд також враховує особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження апеляційної скарги про те, що розгляд даного клопотання було проведено за участю не його адвоката, чим було порушено його право на захист, є безпідставним з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу, в судовому засіданні був присутнім адвокат ОСОБА_9 , який забезпечив обвинуваченому право на захист та надання правової допомоги. Захисник висловлював заперечення проти клопотання прокурора та просив змінити обраний запобіжний захід на більш м`який.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_7 на те, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, потерпілий та свідок його не впізнає, вважає себе не винуватим, а тому немає підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Питання доведеності вини вирішується на наступних стадіях кримінального процесу, а при обранні чи продовженні запобіжного заходу судом вирішується питання, чи є наявність обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000007 від 19.05.2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4