ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2300/19 Справа № 175/2118/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_10

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та представника потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року звільнено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження №0000020 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України закрито, у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.
Як встановлено судом, ОСОБА_10 , 10 лютого 2011 року близько 17 години 20 хвилин знаходився поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої по вул. Центральній у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, під час сварки з ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті раніше неприязних відносин, в ході якої ОСОБА_11 завдав ОСОБА_12 не менше 3-х ударів по різним частинам тіла, від яких ОСОБА_10 впав на землю.
Перебуваючи на землі, ОСОБА_10 дістав із сумки, що знаходилася при ньому, складний ніж, не маючи при цьому наміру на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, і тримаючи його в лівій руці, не роблячи при цьому ніяких активних дій, маючи можливість передбачити настання небезпечних наслідків своїх дій, проте легковажно розраховував на їх відведення. У цей час потерпілий ОСОБА_11 спробував нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження, але його стали утримувати за руки двоє невстановлених слідством чоловіків, що знаходилися за спиною ОСОБА_13 , намагаючись запобігти конфлікту, проте останній продовжив вириватися з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і в цей момент, не втримавшись на ногах, впав з висоти власного росту (неповне падіння тіла) у напрямку зверху вниз і ззаду на перед на лежачого на землі ОСОБА_14 , у якого у лівій руці знаходився складний ніж.
Таким чином, потерпілому ОСОБА_15 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з вхідною раною в області правого підребер`я з наскрізним пошкодженням правої частини печінки, крапковим пошкодженням жовчного міхура, великого сальника і брижі попереково-ободкової кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Дії ОСОБА_10 , кваліфіковані за ст. 128 КК України, спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.
Захисник ОСОБА_9 надав суду письмове клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 128 КК України, який було вчинено 10.02.2011 року близько 17 год.20 хв. Відповідно до ст.. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ст. 128 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості. Відповідно ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули: «три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі». Враховуючи, що з моменту вчинення ОСОБА_10 злочину, тобто з 10 лютого 2011р., пройшло вже більше трьох років просив звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, від кримінальної відповідальності, у кримінальній справі № 175/2118/13-к (на досудовому слідстві - № 4111150) , в зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження.
Згідно матеріалів обвинувального акту, події, за якими ОСОБА_10 обвинувачується, відбувались 10 лютого 2011 року та кваліфіковані за ст. 128 КК України.
На час підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника обвинуваченого закінчився трьохрічний строк давності, передбачений п.2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Судом не встановлено обставин, які свідчать про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що злочин передбачений ст. 128 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 є злочином невеликої тяжкості, з моменту скоєння якого минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що в наявності правові підстави для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині не виклав підстави та мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності.
Представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого посилається на те, що ухвала суду першої інстанції від 09 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття провадження є необґрунтованою та невмотивованою як того вимагає ст. 370 КПК України. Зокрема, суд першої інстанції на думку апелянта не вивчив: завдані тілесні ушкодження; спосіб їх завдання (в ухвалі відсутня оцінка показів свідків про механізм завдання тілесних ушкоджень, суд не дослідив у повному обсязі наявні у справі додаткові комісійні судово-медичні експертизи № 193 від 11-17 липня 2012 року т. 2 а.с. 10-20 та експертизу № 128-Д/2, суд не викликав для допиту осіб, які нібито утримували потерпілого та забезпечували неповне падіння на ніж, суд не отримав від прокурора для огляду в суді речові докази, не оглянув їх); причинний зв`язок між діями та наслідками дій, - що має значення як для злочину з матеріальним складом.
Також, зазначає, що звільняючи ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриваючи кримінальне провадження, суд першої інстанції виходив з того, що він не може розглядати справу лише в рамках обвинувачення, а прокурор не змінив обвинувачення, тому строк притягнення до кримінальної відповідальності за наявним обвинуваченням закінчився. Проте, на думку представника потерпілого, суд передчасно закрив провадження по справі, не повністю дослідів матеріали справи та дав їм неправильну юридичну оцінку з точки зору відповідності доказів суті обвинувачення, підстав в суду закривати кримінальне провадження за ст. 128 КК України не було, оскільки питання щодо правової кваліфікації злочину, навмисного завдання тяжких тілесних ушкоджень, механізму подій не було вирішено при розгляді справи.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого не заперечував.
Представник потерпілого та сам потерпілий, подану з їх сторони апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора також не заперечували.
Обвинувачений та його захисник проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку та пояснення учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження в межах поданих апеляційних скарг на ухвалу суду першої інстанції, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з таких підстав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
За вимогами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути; законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим, а саме таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 постанови №12 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судоми України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Постанова (ухвала) суду, має бути вмотивованою. Зокрема, поряд із доказами винності особи у вчиненні злочину в цій постанові слід зазначити умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності.
Однак, судом першої інстанції постановлено ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_10 , обвинуваченого за ст. 128 КК України у підготовчому судовому засіданні на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, без встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та проведення судового слідства, чим порушив норми кримінального процесуального закону України. Водночас, суд першої інстанції закриваючи провадження відносно обвинуваченого за ст. 128 КК України не надав належної правової оцінки незгоді потерпілого щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 128 КК України. Висновки суду першої інстанції про те, що суд може розглядати справу лише в рамках обвинувачення, якого прокурор не змінив обвинувачення, а тому строк притягнення до кримінальної відповідальності за наявним обвинуваченням закінчився є необґрунтованими та передчасними для стадії підготовчого судового засідання.
Більш того, як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вже приймалось рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду від 06 грудня 2017 року, а матеріали кримінального провадження направлено до суду першої інстанції для нового розгляду. Так, ухвалою апеляційного суду наголошувалось на тому, що обвинувальний акт це по своїй суті підсумковий процесуальний документ досудового розслідування із фактичним викладенням обставин, правової кваліфікації та встановленням механізму нанесення тілесних ушкоджень, і дійти висновку щодо неповноти досудового розслідування можливо лише під час досудового розгляду, шляхом оцінки доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження у відповідності до ст. 94 КПК України.
Однак в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції вирішив питання щодо необхідності зміни правової кваліфікації обвинувачення на стадії підготовчого засідання, фактично надавши оцінку доказам, що свідчить про порушення норм кримінального процесуального законодавства України.
Поміж іншого, колегія суддів також звертає увагу, що в порушення норм КПК України суд першої інстанції після повернення матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції, замість нового розгляду, ухвалою призначив підготовче судове засідання, що є порушенням права на судових захист учасників кримінального провадження.
Також, колегія суддів приходить до висновку, що призначаючи підготовче судове засідання та відкладаючи справу з 2017 року по момент постановлення оскаржуваної ухвали, а саме по 2019 рік, суд першої інстанції без належних на те правових підстав протягом двох років відкладав розгляд справи. Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які обґрунтовані докази щодо неможливості розгляду кримінального провадження протягом такого тривалого періоду, то колегія суддів вважає, що таке грубе порушення норм процесуального кримінального провадження щодо своєчасноті та дотримання розумних строків розгляду кримінальної справи створило штучні підстави для застосування ст. 49 КК України.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 та представника потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого за ст. 128 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4