ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2057/18
Провадження № 1-кп/636/72/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000401, внесеному 02 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Улашанівка, Славутського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, розведеного, маючого на утримання двох неповнолітніх дітей 2008 та 2011 року народження, не засудженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, призваного на військову службу під час мобілізації, солдата, механіка-водія-гранатометника зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , -
у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року, 04 серпня 2014 року солдата ОСОБА_5 було призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №158 від 04 серпня 2014 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено па всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія-гранатометника зенітного ракетної взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватись вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону У країн «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з мстою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотриманням військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, 04 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з мстою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних не з`явився вчасно з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
16 січня 2016 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
В подальшому відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 12 лютого 2016 року №34 ОСОБА_5 звільнений з військової служби у запас.
Таким чином, 04 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 16 січня 2016 року.
Отже, солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно перебував поза межами військової частини до 16 січня 2016 року.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно з відпустки до військової частин без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявся та погодившись з зазначеними в обвинувальному акті обставинами вчинення злочину, однак надати пояснення відмовився.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України № 179-12082015/63103 від 12.08.2015 року, згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності, не притягувався (а.с. 135);
- службової характеристики, виданої за місцем проходження служби, згідно якої ОСОБА_5 характеризується негативно, програму бойової та ідеологічної підготовки знає не задовільно, накази та розпорядження командирів виконує не точно та не своєчасно, до виконання своїх службових обов`язків ставиться невідповідально (а.с. 133);
- медичної характеристики від 18.03.2015, виданої начальником медичної служби в/ч НОМЕР_2 згідно якої ОСОБА_5 на обліку лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 134);
- посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 02.09.2016 (а.с. 137);
- рішення Великобурлуцького районного суду у справі № 616/605/17 від 05.12.2017, згідно якого ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 139, 140);
- свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 142, 143);
- довідки Катеринівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області № 445 від 31.07.2019, згідно якої ОСОБА_5 проживає разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 144).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились не з`явленні вчасно з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин, де обвинувачений проходив службу за контрактом, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений, за місцем служби характеризується посередньо, є учасником бойових дій, а також те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, мати яких позбавлена батьківських прав.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_5 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також, враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Захисником ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій. Обвинуваченим ОСОБА_5 підтримано клопотання захисника.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Обставини, за якими ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, мали місце 04 лютого 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році». Згідно наданого посвідчення НОМЕР_3 , виданого 02.09.2016, ОСОБА_5 є учасником бойових дій.
Обставини, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_5 акту амністії, суд не вбачає, він є суб`єктом амністії.
За таких обставин суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 від призначеного покарання - звільнити.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя