ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 664/2365/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1093/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: повернення обвинувального акту
У Х В А Л А
іменем України

19 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001893за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2019 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Узбекистан, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3, 5 ст.185 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ташкент Узбекистан, громадянина України який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Самарканд Узбекистан, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Самарканд Узбекистан, громадянина України який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,.5 ст.185 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на 60 днів до 17.12.2019 року.

В обґрунтування свого висновку суд послався на те, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення в частині вчинення злочинів у складі організованої групи не містить конкретних відомостей про організацію вчинення злочину, конкретних дій організатора та співучасників. Кваліфікація злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України не містить такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину організованою групою, лише містить кваліфікацію злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Крім того, обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказані як ОСОБА_10 , що унеможливлює визначити участь кожного з них та встановити роль кожного в обсязі пред`явленого обвинувачення. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_17 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, не мають міцних соціальних зв`язків, і на час розгляду вказаного кримінального провадження ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно вказаних обвинувачених має бути продовжений.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Стверджує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому зазначено усі обов`язкові відомості, які відповідно до положень вказаної статті повинен містити обвинувальний акт, у тому числі викладені фактичні обставини вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, надано правову кваліфікацію усіх кримінальних правопорушень та детально сформульовано обвинувачення по кожному епізоду, щоб можна було чітко зрозуміти, які саме діяння ставляться обвинуваченим у вину. В обвинувальному акті зазначено роль кожного обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, описано дії кожного, зокрема, вказано про створення організованої групи ОСОБА_18 , при цьому розмежовано дії ОСОБА_14 , що дає повне уявлення про участь кожного з них і не свідчить про порушення права на захист обвинувачених. Крім того, суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення або поліпшити якість обвинувального акту, тим самими проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору як краще викласти обвинувачення. В обвинувальному акті викладе те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим. У зв`язку із чим, суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акту, внесення до нього змін, у тому числі щодо часу вчинення злочину, способу, тощо. Лише під час судового розгляду, а не підготовчого судового засідання, суд повинен дати оцінку обставинам, які підлягають доказуванню, а саме події кримінального правопорушення, час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Захисник ОСОБА_9 не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .. Наголошує, шо судом першої інстанції не розглянуто можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, що не відповідає практиці ЄСПЛ. Вказує, що ОСОБА_13 має постійне місце проживання з цивільною дружиною, а тому не доведено наявність ризику, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та впливу на інших осіб. Крім того, ОСОБА_12 раніше не судимий. Судом першої інстанції не враховано, що до інших обвинувачених застосовано заставу і вони сумлінно виконують покладені на них обов`язки. Не доведено недостатність застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 160 560 грн.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги прокурора, просила їх задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_9 , доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , яка підтримала свої апеляційні вимоги про зміну запобіжного заходу обвинуваченим, просила їх задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , які підтримали апеляційні вимоги захисника ОСОБА_9 , просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 вимогам кримінального процесуального закону та порушення права обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_14 на захист не відповідає фактичним даним кримінального провадження та є помилковим.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину, та передає його до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України, тобто є процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування, а обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту.

На думку колегії суддів, за даними кримінального провадження, зокрема, обвинувального акту щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 прокурором дотримано вимоги ст.291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить як формулювання обвинувачення, так і правову кваліфікацію кримінальних правопорушень.

Суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення вчинення ОСОБА_18 та ОСОБА_13 злочинів, передбачених ч.ч. 3, 5 ст.185 КК України, та ОСОБА_19 , ОСОБА_12 злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України.

В обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

Посилання суду першої інстанції на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 не містить чітко сформульованого обвинувачення щодо розподілу ролей, дій та способу вчинення злочинів кожним з обвинувачених, що порушує права обвинувачених на захист, не відповідає дійсності, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, їх правову кваліфікацію та детально сформульовано обвинувачення по кожному епізоду висунутого обвинувачення, де конкретно зазначено про наявність єдиного плану дії організованої групи та доведення його до учасників групи за кожним епізодом, роль кожного обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, що ОСОБА_10 є організатором злочинної групи, розробив план вчинення корисливих злочинів, який довів до відома виконавців ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , дії кожного з них під час вчинення крадіжок, зокрема безпосередню участю у вчиненні злочинів брав ОСОБА_13 , який відкривав замки, проникав до квартир та відшукував майно потерпілих з метою заволодіння ним, співучасники ОСОБА_12 та ОСОБА_16 виконували функції спостереження за навколишньою обстановкою в момент вчинення злочинів, ОСОБА_12 при цьому здійснював перевезення всіх учасників організованої групи безпосередньо до місця вчинення злочинів та у зворотному напрямку. Всі дії, використання спеціально пристосованих пристроїв для вчинення злочинів відбувалось за вказівкою організатора ОСОБА_10 , вказаним ним способом та обраними ним засобами, що в повній мірі дає змогу зрозуміти роль кожного обвинуваченого в даному кримінальному провадженні та не свідчить про порушення їх права на захист, про що правильно вказано прокурором в апеляційній скарзі.

Крім того, в обвинувальному акті здійснено детальний опис фактичних обставин кримінального провадження відносно кожного з обвинувачених, що дає повне уявлення про роль та дії як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_10 , і скорочення ініціалів цих обвинувачених під час опису фактичних обставин вчинення злочинів не свідчить про порушення їх прав на захист.

Є хибним висновок суду першої інстанції про відсутність в обвинувальному акті кваліфікуючих ознак за ч.5 ст.185 КК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено кваліфікуючою ознакою вказаного суспільно небезпечного діяння саме вчинення злочинів організованою групою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно повернуто обвинувальний акт з зазначених вище підстав, оскільки з його змісту випливає, що в ньому конкретно та повно викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та дано правову кваліфікацію вказаних злочинів, які дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що ніяким чином не перешкоджає суду розглянути справу по суті та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, повертаючи обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав, суд фактично вдався до аналізу та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, його правової кваліфікації, які прокурор вважає встановленими, тим самим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України.
Крім того, при отриманні копії обвинувального акту, складеного слідчим та затвердженого прокурором, обвинувачені та їх захисники не заявляли про порушення права обвинувачених на захист із зазначених вище питань, зокрема, про незрозумілість та неконкретність висунутого обвинувачення.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Що ж до доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про необґрунтованість продовження строку тримання під вартою обвинувачених, то колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалі кримінального провадження, ОСОБА_12 ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів проти власності у складі організованої групи, за які законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, злочинна діяльність носила стійкий систематичний характер, яку було припинено лише з викриттям їх злочинної діяльності. ОСОБА_13 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, обвинувачені офіційно не працевлаштовані та не одружені, законних джерел для існування не мають,зареєстровані та проживають на тимчасово окупованій території АР Крим, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у разі визнання винуватими у скоєнні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються. ОСОБА_13 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних злочинів, ОСОБА_12 раніше не судимий, вони не мають зареєстрованого місця проживання на території Херсонської області, не мають законних джерел доходу для існування і способом отримання прибутку обрали злочинну діяльність, яку було припинено лише з викриттям такої діяльності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаних осіб та вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тому твердження захисника ОСОБА_9 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, та можливість застосування до них більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є непереконливими.

На думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи ОСОБА_13 та ОСОБА_12 і не є надмірним та таким, що принижує їх у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Крім того, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_13 та ОСОБА_12 слідчим суддею було визначено розмір застави, тобто вирішено питання про застосування до них альтернативного запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про необхідність зменшення розміру застави, визначеної слідчим суддею обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , жодним чином невмотивовані і не приймаються до уваги.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_13 має на утриманні цивільну дружину та двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання в АДРЕСА_6 , а ОСОБА_12 має постійне місце проживання у АДРЕСА_7 , та наявність у них міцних соціальних зв`язків, як підстави про зміну запобіжного заходу, не можуть бути прийняти апеляційним судом до уваги, оскільки вони не доводять готовність обвинувачених сумлінно виконувати процесуальні обов`язки в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, зважаючи на значну тривалість їх злочинної діяльності та відсутність будь-якого впливу їхніх соціальних зв`язків для її припинення.

У зв`язку з чим, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 331, 404, 407, 409, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0001893за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд у Білозерському районному суді Херсонської області кримінального провадження № 0001893за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.3,5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання.

Цю ж ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_12 до 17.12.2019 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2