КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_10.,

суддів - ОСОБА_11., ОСОБА_12.,

секретаря - ОСОБА_13.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_14.,

адвоката, який діє в

інтересах ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 - ОСОБА_15.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №002990 ОСОБА_14. на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 25 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження №002990 від 02.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382 КК України -

В С Т А Н О В И Л А :

21 червня 2019 року до Подільського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_16. про арешт майна в рамках кримінального провадження №002990 від 02.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 25 липня 2019 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що не зважаючи на посилання стороною обвинувачення в клопотанні на всі, визначені ч.2 ст.170 КПК України, мети арешту на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно у кримінальному провадженні №0002990, оскільки надані прокурором копії цивільних позовів подані в межах інших кримінальних проваджень, а тому не стосуються кримінального провадження №0002990, тобто відсутня підстава для арешту майна, передбачена п.4 ч.2 ст.170 КПК України. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а тому згідно норм чинного цивільного законодавства не відповідають своїм майном за шкоду, заподіяну злочинами, досудове розслідування яких проводиться в межах даного кримінального провадження. Також на час розгляду клопотання прокурора у слідчого судді були відсутні обґрунтовані та достатні підстави вважати, що майно даних осіб, як третіх осіб у кримінальному провадженні, може підлягати спеціальній конфіскації в межах кримінального провадження саме під №0002990. Також слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно у кримінальному провадженні №0002990 з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На вказану ухвалу прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні №002990 ОСОБА_14. подано апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, та зазначає, що судом безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що вказані особи входять до створеної злочинної організації та мали виконати злочинні ролі щодо легалізації доходів здобутих злочинним, зокрема документального оформлення на них права власності щодо вказаних об'єктів нерухомості від інших підозрюваних. Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги надані матеріали аналітичного дослідження щодо співставлення доходів та витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Також вважає безпідставним твердження слідчого судді про відсутність достатніх підстав вважати, що майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як третіх осіб у кримінальному провадженні, може підлягати спеціальній конфіскації в межах кримінального провадження №002990, оскільки під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ряду осіб здійснено повідомлення про підозру, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сприяли легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом. Крім того, враховуючи, що вказане вище нерухоме визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, накладення арешту необхідно для запобігання ризику його незаконного відчуження.

Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, пославшись на те, що повний текст ухвали прокурором отримано 26.07.2019 року.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу;

- адвоката, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_15., який заперечував проти апеляційної скарги прокурора;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, третім слідчим відділом управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002990, яке розпочато 02.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо шахрайського заволодіння майном банку, що перебувало в іпотеці, шляхом продажу арбітражним керуючим ОСОБА_3 через товарну біржу по значно заниженій вартості.

11 вересня 2018 року постановою заступника начальника третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань ГПУ ОСОБА_17. в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні визнано нерухоме майно (за переліком) як таке, що отримане ОСОБА_4 незаконним шляхом, в тому числі і на вказане в клопотанні прокурора майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2

02 жовтня 2018 року у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27. ч.5, 375 ч.2; 190 ч.4, 255 ч.1, 376 ч.2, 376-1 ч.2, 368 ч.4, 209 ч.3, 368-ч.2 КК України.

16 жовтня 2018 року у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_5, його дії кваліфіковані за ст.ст.190 ч.4, 255 ч.1, 209 ч.3 КК України.

30 січня 2019 року у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.255 ч.1, 209 ч.3 КК України.

15 лютого 2019 року у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст.255 ч.1, 209 ч.3 КК України, ОСОБА_9

Згідно постанови прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16. від 04.03.2019 року виділені з даного кримінального провадження в окреме провадження матеріали досудового розслідування стосовно підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9., які підозрюються у вчиненні злочинів за ст.ст.255 ч.1, 209 ч.3 КК України.

21 червня 2019 року прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_16. звернувся до Подільського районного суду м.Києва із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №002990 від 02.04.2013 року, а саме: на нерухоме майно, яке належить на праві власності: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, а саме: АДРЕСА_1 (13,5 м2); АДРЕСА_2 (59,4 м2); АДРЕСА_3 (58,8 м2); АДРЕСА_4 (114,3 м2); ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, а саме: АДРЕСА_5 (13,5 м2); АДРЕСА_6 (13,5 м2); АДРЕСА_7 (67,6 м2); АДРЕСА_8 (68,5 м2).

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 25 липня 2019 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Постановою заступника начальника третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань ГПУ ОСОБА_17. від 11.09.2018 року в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні визнано вищевказане нерухоме майно як таке, що відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки отримане ОСОБА_4 незаконним шляхом, в тому числі і на вказане в клопотанні прокурора майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З урахуванням цього слідчий суддя, на думку колегії суддів, помилково не встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, оскільки останнє згідно постанови прокурора від 11.09.2018 року відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №002990. При цьому, до вказаного нерухомого майно може бути застосована спеціальна конфіскація, оскільки під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ряду осіб здійснено повідомлення про підозру, та є достатні підстави вважати, що воно набуто в результаті вчинення кримінальних правопорушень.

Вказане свідчить, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як третіх осіб у кримінальному провадженні, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження, знищення, перетворення, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладених обставин, які вказують на необ'єктивність судового розгляду, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_16. про арешт майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах кримінального провадження №0002990 від 02.04.2013

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №002990 ОСОБА_14., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 25 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження №002990 від 02.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 1 ст. 382 КК України, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_16. про арешт майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах кримінального провадження №0002990 від 02.04.2013 року задовольнити та накласти арешт із забороною відчуження на нерухоме майно, яке належить на праві власності:

ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, а саме:

- АДРЕСА_1 (13,5 м2);

- АДРЕСА_2 (59,4 м2);

- АДРЕСА_3 (58,8 м2);

- АДРЕСА_4 (114,3 м2);

ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, а саме:

- АДРЕСА_5 (13,5 м2);

- АДРЕСА_6 (13,5 м2);

- АДРЕСА_7 (67,6 м2);

АДРЕСА_8 (68,5 м2).

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12