Справа № 159/5741/18 Провадження №11-кп/802/250/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001576, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця смт. Торчин Луцького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , без постійного місця реєстрації, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого:
засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 04 жовтня 2018 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
В С Т А Н О В И В :
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 19 липня 2018 року, після 19 год. вечора, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклого конфлікту, в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий, використовуючи саморобний кухонний ніж, раптово, умисно, наніс потерпілому два удари вказаним ножем, один з яких в нижню третину лівого передпліччя, а інший - у ліву здухвинну ділянку черевної порожнини, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду необґрунтованим. Зазначає, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_8 під час словесної суперечки з потерпілим ОСОБА_9 погрожував його вбити. Посилається на те, що удар ножем був спрямований обвинуваченим у життєво важливий орган (черевну порожнину). Вважає, що характер та послідовність дій обвинуваченого свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання 8 років позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 зазначає, що він немає будь-яких претензій до обвинуваченого. Також вважає, що призначене покарання ОСОБА_8 є надто суворим, оскільки при його призначенні не враховано молодий вік обвинуваченого, щире каяття, відсутність будь-яких претензій зі сторони потерпілого. Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_8 умовний термін.

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує що вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Також зазначає, що призначаючи покарання судом не враховано думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до ОСОБА_8 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, при цьому заперечив проти апеляційних скарг потерпілого та захисника, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора та підтримали інші апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судове рішення як регламентує ст.370 КПК України має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставини та дії обвинуваченго ОСОБА_8 перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, тобто умисне заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що зводяться до безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство, як про це стверджує сторона обвинувачення, у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяно.
Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки.
Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень отриманих зокрема під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 до даного конфлікту мали хороші товариські стосунки. Деякий час ОСОБА_8 тимчасово проживав у потерпілого і будь-яких конфліктів між ними не виникало.

Матеріалами справи встановлено, що конфлікт під час якого постраждав потерпілий виник раптово. Обвинувачений ОСОБА_8 після нанесення ударів потерпілому викликав швидку медичну допомогу та поліцію, при прибутті якої сам добровільно повідомив про обставини що відбулися. Вказаний факт підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Сам потерпілий, неодноразово стверджував, що під час сутички фактично не оборонявся і ОСОБА_8 міг у випадку такого бажання нанести ножем інші удари в різні частини його тіла.

Викладене в своїй сукупності, зокрема поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, свідчить про відсутність в останнього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 та спростовує апеляційні доводи прокурора.

Перевіряючи відповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що воно в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону та особі обвинуваченого.

Як вбачається з вироку суду призначаючи покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано особу винного, його ставлення до скоєного, а також ту обставину, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше та обставини, які пом`якшують покарання. Крім того, враховано позицію особи потерпілого ОСОБА_9 , який як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції просив не карати ОСОБА_8 суворо.

Разом з тим, ОСОБА_8 вчинено тяжкий злочин, спрямований проти життя та здоров`я особи, при наявності обтяжуючої обставини в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на високий ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, тому апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції потерпілого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 щодо застосування ст.ст. 75,76 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання визначене в межах санкції ч.1 ст.121 КК України ближче до її нижньої межі, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця є необхідним та достатнім в розумінні ст. 50 та ст. 65 КК України.

Враховуючи вищевикладене підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_8 за обставин, викладених в апеляціях, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді