ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/41/17 Номер провадження 11-кп/814/615/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.187 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003187, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 17 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Шишаки, Полтавської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, працюючого водієм ТОВ АФ ім. Довженка, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 3018,85 грн матеріальної шкоди, 20000 грн моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу в сумі 5250 грн.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Бутенки, Кобеляцького району, Полтавської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого
-28.02.2017 Мар`їнським районним судом Донецької області за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим та призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 2 роки позбавлення волі.
На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання.
Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області, від 28.02.2017, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки - виконувати самостійно.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 15.11.2015 ОСОБА_11 у вечірній час отримав смс повідомлення від своєї дівчини ОСОБА_12 - працівника аптеки №49 (мережі «03») по вулиці Європейській, 241А м. Полтави про те, що невідомий чоловік був у неї на роботі та наполягав на зустрічі, взяв із собою товариша - ОСОБА_10 та на автомобілі таксі приблизно о 21.10 годин дістались зупинки громадського транспорту «Боженка» по вулиці Європейській, 241А м. Полтави, де побачили ОСОБА_12 разом із потерпілим ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_11 , діючи на ґрунті ревнощів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 підбігли до потерпілого ОСОБА_8 та умисно нанесли йому кулаками, ногами та дерев`яною палицею численних ударів в область голови, тулубу, кінцівок та повалили на землю, чим спричинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді: забою лівого колінного суглобу, гемартрозу, пошкодження переднього рогу медіального меніску супрапателярний ексудативний сіновіїт, садна шкіри по передній поверхні колінного суглобу, а також легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у виді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, пара орбітальних гематом справа і зліва, субконьюктивального крововиливу правого ока, множинних підшкірних гематом та саден шкіри голови, обличчя. Коли потерпілий з метою самозахисту застосував пістолет із гумовими кулями, втекли з місця події.
Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з ч.2 ст. 187 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб) на ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121, цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за попередньою змовою групою осіб) та ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за попередньою змовою групою осіб), суд першої інстанції дійшов висновку, що висунуте органами досудового розслідування обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, оскільки обвинувачені заперечили наявність між ними змови на заволодіння чужим майном та вчинення дій саме з цією метою. Потерпілий в ході судового розгляду зазначав, що тілесні ушкодження йому наносилися обвинуваченими мовчки, вимог передати їм гроші чи інше майно не висловлювали.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні - ОСОБА_7 , у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло за собою неправильну перекваліфікацію дій обвинувачених, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених через м`якість, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати винуватими та призначити покарання:

- ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- ОСОБА_11 за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.02.2017 щодо ОСОБА_11 виконувати самостійно.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що невизнання обвинуваченими факту заволодіння грошових коштів потерпілого не є доказом їх невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки відповідно до показань потерпілого та свідка ОСОБА_13 виключається можливість втрати грошових коштів потерпілим або заволодіння ними іншими особами.

Вважає, що перекваліфікація дій обвинувачених потягло за собою призначення покарання, яке явно не відповідає тяжкості скоєного та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Зазначив, що ОСОБА_11 , будучи раніше засудженим за ч.4 ст.296 КК України, знову вчинив злочин, що свідчить про його схильність до кримінальних правопорушень, а ОСОБА_10 є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, хоча згідно ст. 89 КК України вважається не судимим. Така характеристика особи дає підстави стверджувати, що ОСОБА_10 не може стати на шлях виправлення та свідчить про його суспільну небезпечність і схильність до вчинення злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з підставу ній наведених, потерпілого ОСОБА_8 , який при вирішення апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд суду, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім того, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Відповідно до п. 1, п.2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, та необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, висновки суду першої інстанції про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.28 ч.1 ст.122 та ч.2 ст.28 ч.2 ст.125 КК України є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - розбій, як злочин проти власності, це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Згідно п.9 зазначеної вище постанови небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Так, в ході судового розгляду як обвинувачений ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 не заперечили суду, що наносили потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, однак зазначали, що не нападали на потерпілого саме з метою заволодіння його майном, а їх дії щодо потерпілого були зумовлені поведінкою самого потерпілого, який вдень цього ж дня та ввечері проявляв надмірну увагу до дівчини ОСОБА_11 ОСОБА_12 , а приїхавши до приміщення аптеки ввечері помітили біля автомобіля потерпілого ОСОБА_8 , який тримав в руках пістолет та Березку, тому намагались вибити з рук потерпілого пістолет та в процесі цього і були заподіяні останньому тілесні ушкодження.

Водночас, згідно показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих як в суді першої, так і апеляційної інстанції вбачається, що він 15.11.2015 вдень заїхав до аптеки «03» поблизу зупинки «Боженка» в м.Полтава для придбання ліків. При собі мав грошові кошти в сумі приблизно 5000 грн, які він витягнув, відрахував необхідну суму і передав фармацевту, яка бачила його дії. Остання запропонувала йому оформити дисконтну карту, за якою попросила заїхати пізніше, ближче до закриття. Приблизно о 21 год., проїжджаючи у справах по вул. Фрунзе, він згадав про дисконтну карту і під`їхав до аптеки, зайшов для отримання картки. Фармацевт ОСОБА_12 під час розмови натякнула йому, що живе далеко і ходе додому пішки. Він вийшов з аптеки та через кілька хвилин ОСОБА_12 зачинила аптеку та пішла до зупинки. Побачивши ОСОБА_12 він під`їхав до неї і запропонував підвезти її додому, але вона попросила вийти його з автомобіля, мотивуючи це тим, що вона його не чує. Вийшовши з автомобіля одразу відчув удари в область голови руками та палицею. Напад був несподіваний для нього, без будь-яких слів. Тілесні ушкодження обвинувачені наносили йому в різні частини тіла, він упав і обвинувачені потягли його в темне місце. При цьому нападники під час боротьби тягали за ремінець сумки та одяг. Почувши голос жінки з кіоску «Кулиничі», яка намагалася з`ясувати що відбувається, обвинувачені відволіклися, і він зміг витягнути з сумки травматичний пістолет та здійснив кілька пострілів у бік нападників, після чого вони розбіглися, а жінка з кіоску надала йому допомогу та викликала поліцію. Він помітив розірвану кишеню в якій знаходилися ключі та гроші в сумі 1070 грн., які йому не вдалося знайти на місці події.
За даними висновків судово-медичної експертизи № 184 від 23.02.2016 та комісійної судово-медичної експертизи № 171 від 23.12.2016 в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження двох груп. Так, до першої групи відносяться гемартроз з пошкодженнями переднього рогу медіального меніска, набряк та садна шкіри лівого колінного суглобу, з подальшим порушенням функції опори та ходи лівого колінного суглобу, які кваліфікуються лише в своїй сукупності як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. До другої групи відносяться: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні підшкірні гематоми та садна шкіри голови та обличчя, які кваліфікуються лише в своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження обох груп могли утворитися від багаторазової дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілим.
Механізм та обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та дії обвинувачених, спрямовані на заволодіння майном потерпілого (сумкою) відтворені в протоколах слідчих експериментів від 17.03.2016 та 09.06.2016 за участю потерпілого ОСОБА_8 та встановлено, що під час побиття, коли він впав на коліна, один з обвинувачених продовжив тягти його за сумку, а інший почав тягнути за праву кишеню куртки в якій на той час знаходилися грошові кошти.
За даними додаткового висновку судово-медичної експертизи №864 від 22.06.2016 показанням потерпілого ОСОБА_8 дані ним під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у останнього.
Окрім того, показання потерпілого в частині самої події узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в ході апеляційного розгляду підтвердила, що дійсно 15.11.2015 приблизно о 21.15 год. до кіоску «Кулиничі» на зупинці «Боженка» м. Полтави, де вона на той час працювала продавцем, підійшли двоє невідомих чоловіків та кілька хвилин роздивлялися вітрини кіоску, але нічого не купували. В цей час до зупинки під`їхав автомобіль, водій якого вийшов з нього. Побачивши це, вказані два хлопці, відразу та тихо, без будь-яких слів накинулися на чоловіка та почали наносити йому удари. Обвинувачені затягли потерпілого за кіоск, де не було освітлення та продовжили наносити удари, які вона не бачила, але по звуку чула, що били сильно, в тому числі якимось предметом. Відкривши двері позаду кіоску, вона побачила, що потерпілий впав на землю, один з нападників тягнув за сумку, при цьому обоє наносили удари. Поряд стояла дівчина. Після того як вона крикнула, обоє нападників відволіклися і в цей час вона почула кілька пострілів, які зробив потерпілий. Нападники з дівчиною втекли. Надаючи допомогу потерпілому вона бачила розірвану куртку, знівечене обличчя та розстебнуту сумку. На місці події допомогла знайти документи та ключі потерпілого.
Слід зазначити, що показання потерпілого ОСОБА_8 , є стабільними як протягом досудового слідства, так і протягом всього судового розгляду, узгоджуються між собою, показаннями свідка ОСОБА_13 та підтверджені висновками експертиз, проведених в рамках даного провадження, а тому відсутні підстави вважати їх неправдивими.

Водночас, версія обвинувачених про наявність в потерпілого пістолету в момент, коли він вийшов з автомобіля та наближався до ОСОБА_12 , що і слугувало причиною для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень з метою вибити зброю, окрім показань самих обвинувачених та свідка ОСОБА_12 , з якою ОСОБА_11 спільно проживав, не знайшла об`єктивного підтвердження та повністю спростована показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , яка є стороннім спостерігачем, до подій жодного з учасників кримінального провадження не знала. Окрім того, за даними додаткового висновку судово-медичної експертизи №1714 від 14.11.2016 за результатами проведеного слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_10 , експертом констатовано, що показання ОСОБА_10 , дані ним під час проведення слідчого експерименту взагалі не відобразили механізм утворення тілесних ушкоджень у під експертного ОСОБА_8 та входять в протиріччя щодо нанесення тілесних ушкоджень в ділянку правої руки, так як у під експертного в даній анатомічній ділянці не виявлено взагалі яких-небудь тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, оцінивши вищенаведені докази, які об`єктивно узгоджуються між собою та відображають реальну картину події, вбачається, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мали намір саме здійснити напад на ОСОБА_8 про що свідчить поведінка обвинувачених, які протягом певного проміжку часу, перебуваючи поблизу кіоску «Кулиничі» на зупинці «Боженка» в м. Полтава, спостерігали, вичікуючи зручного моменту, а при настанні такого, без жодних з`ясувань обставин з потерпілим, здійснили напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння його майном.
Окрім потерпілого, який зазначив про зникнення грошових коштів, факт того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 намагалися вирвати у потерпілого сумку зазначає свідок ОСОБА_13 , яка це бачила особисто, а після події допомагала ОСОБА_8 розшукувати кошти.
За даними протоколу огляду від 16.12.2015 вбачається наявність пошкодження у вигляду розриву по шву правої сторони під рукавом куртки «Reebok», належної потерпілому ОСОБА_8 , та пошкодження на лівому рукаві.
Також про зникнення грошових коштів в сумі 1070 грн. з кишені куртки ОСОБА_8 говорив своєму брату ОСОБА_14 , який приїхав на прохання потерпілого на місце події 15.11.2015 та на наступний день батькам обвинувачених та ОСОБА_12 .
Як потерпілий так і свідок ОСОБА_13 підтвердили, що окрім вказаних осіб з моменту нападу до приїзду працівників поліції біля кіоску інших осіб не було, а свідок ще і допомагала в пошуках коштів, відразу після події, як тільки потерпілий заявив про їх зникнення.
Отже, вказане вище дає достатні підстави дійти висновку, що напад на потерпілого був саме з метою заволодіння чужим майном.
Тобто характер, спрямованість та послідовність дій обвинувачених до та під час вчинення злочину, скоординованість дій обвинувачених, обстановка злочину в конкретних умовах з урахуванням характеру завданого насильства, застосування палиці, завдання ударів потерпілому, їх намагання при цьому заволодіти сумкою потерпілого та зникнення грошових коштів є тими об`єктивними критеріями, що вказують саме на наявність ознак розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб.
З огляду на вказане, колегія суддів, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відсутності в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильну кваліфікацію дій обвинувачених є цілком обґрунтованими.

Отже, колегією суддів встановлено, що 15.11.2015 приблизно о 21.10 год ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_10 на зупинці громадського транспорту «Вулиця Боженка» в м. Полтава, з прямим умислом, з метою заволодіння чужим майном здійснили напад на потерпілого ОСОБА_8 та нанесли йому багаточисленні удари пальцями рук, стиснутими в кулак, ногами у взутті та дерев`яною палицею в область голови, тулубу та верхніх і нижніх кінцівок потерпілого, внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрито заволоділи його грошима в сумі 1070 грн., які знаходилися у правій кишені куртки потерпілого.

Дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.187 КК України, а саме, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, призначаючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи обвинувачених, часткове визнання ними своєї вини у вчиненні злочину, ту обставину, що ОСОБА_11 , будучи притягненим до відповідальності в даному провадженні, вчинив інший тяжкий злочин за який засуджений 28.02.2017р., а ОСОБА_10 хоча, відповідно до положень ст.89 КК України і вважається таким, що не має судимостей, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 є добровільне відшкодування шкоди потерпілому, участь в бойових діях в зоні проведення АТО.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слід призначити покарання в мінімальному розмірі, визначеному санкцією частини 2 статті 187 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.02.2017, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки підлягає до самостійного виконання.
Вирок суду першої інстанції в частині вирішеного цивільного позову потерпілого в принесеній апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, не переглядається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині кваліфікації їх дій та призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити їм покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років кожному з конфіскацією всього майна, що є власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.02.2017, яким ОСОБА_11 засуджено за ч.4 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.
Обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взяти під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання рахувати з 22.11.2019.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3