ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 302/281/17

провадження № 51-3018км19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 3 серпня 2017 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000279, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , який має повну загальну середньою освіту, неодружений, не працює, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 3 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишений без змін.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання терміни його попередніх ув`язнень з 16 по 18 червня 2016 року включно та з 21 червня по 19 липня 2016 року включноз розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Задоволено частково позов і на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9 стягнуто з ОСОБА_7 150 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 6 240 грн 20 коп. ? майнової шкоди.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 червня 2016 року, близько 23:40, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік ріки, що за сільським цвинтарем у с. Негровець Міжгірського р-ну Закарпатської обл., наздогнав потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_2 , яка поверталась разом із подругою ОСОБА_10 до своєї бабусі ОСОБА_11 у АДРЕСА_3 , у якої в той час гостювала. Побачивши ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почали втікати від нього. Однак у той час коли ОСОБА_7 майже їх наздогнав, ОСОБА_8 зачепилась і впала на землю, а ОСОБА_10 , не зупиняючись, направилась додому сама. Тоді ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 та намагався її поцілувати, але ОСОБА_8 пручалась і не давала йому змоги здійснити дану дію. Надалі ОСОБА_7 з метою зґвалтування потерпілої, застосовуючи до неї фізичне насильство шляхом притискання руками до себе, повалив на землю та, подолавши її опір, стягнув з неї штани та труси, продовжуючи застосовувати фізичне насильство і, незважаючи на фізичний спротив потерпілої, вступив з нею у статеві зносини природнім шляхом. У результаті насильницьких дій ОСОБА_7 , як видно з висновку комісійної судово-медичної експертизи від 13 вересня 2016 року № 49, у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден лівої виличної ділянки, двох саден підлопаткової ділянки більше зліва, правої сідничної ділянки та двох саден переддвер`я вагіни, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я. Крім цього, під час судово-медичного обстеження у піхві потерпілої ОСОБА_8 виявлено сперматозоїди, які відповідно до висновку експерта від 19 серпня 2016 року № 522, походять від підозрюваного ОСОБА_7 , що свідчить про вчинення останнім статевого акту з еякуляцією в пристінок піхви, без порушення дівочої пліви.

Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2019 вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подає касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Посилається, що огляд житла, освідування особи та отримання зразків для експертизи здійснено на порушення вимог ч. 5 ст. 241 та ст. 245 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК), що фактично відбувався не огляд, а обшук житла, допущено порушення його права на захист, оскільки його права йому було роз`яснено після повідомлення про підозру. Також вказує, що досудове розслідування здійснювалось незаконно, адже відсутня постанова про визначення ОСОБА_12 слідчим у цьому кримінальному провадженні, а в постанові про визначення групи прокурорів відсутній підпис керівника, тому процесуальне керівництво понад місяць здійснювалось неповноважними особами. Крім цього, звертає увагу, що стороні захисту не відкрито жодного з речових доказів, а також висновку судово-медичної експертизи. Зазначає, що суд призначаючи покарання, не врахував того, що він працює і доглядає пристарілих діда, бабу та хвору родичку.

Позиції інших учасників судового провадження

Представник потерпілої ? адвокат ОСОБА_13 у запереченні на касаційну скаргу вказує, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а скарга як безпідставна задоволенню не підлягає. Покарання призначено відповідно до чинного законодавства з урахуванням обтяжуючих та пом`якшуючих обставин. Посилання засудженого на незаконне проникнення у житло не відповідають фактичним обставинам, оскільки була надана добровільна згода власниці. Також є безпідставним посилання ОСОБА_7 на визнання доказів у кримінальному провадженні недопустимими, оскільки всі докази у справі зібрано у відповідно до вимог КПК.

Вважає перекрученими твердження скаржника щодо показань потерпілої про припинення ним насильницьких дій стосовно неї. Потерпіла стверджувала, що чинила опір, та фізичне насильство ОСОБА_7 припинив у зв`язку із завершенням статевого акту. Вважає безпідставним посилання ОСОБА_7 на те, що свідок ОСОБА_14 залежний від правоохоронних органів та батьків потерпілої, а тому надав показання, які суд не може брати до уваги. Вважає, що права на захист обвинуваченого не порушено, оскільки на досудовому слідстві та під час судового розгляду справи брав участь адвокат, який захищав інтереси засудженого.

Прокурор у судовому засіданні заперечував відносно касаційної скарги засудженого та просив судові рішення залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу ОСОБА_7 та звернув увагу на те, що речові докази не були відкриті стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права та правової оцінки, з огляду на ті фактичні обставини справи, які встановлені й визнані доведеними судами першої та апеляційної інстанцій (судами факту).

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК, є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 ? 414 цього Кодексу.

Однобічність або неповнота судового слідства, чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається сторона захисту, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції. Отже, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Із судових рішень видно, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, суд першої інстанції безпосередньо допитав потерпілу ОСОБА_8 , яка надала послідовні показання про обставини її зґвалтування ОСОБА_7 . Даючи показання законний представник потерпілоїОСОБА_9 стверджував, що приїхавши до дочки він побачив, що вона перебуває в сильному стресовому стані і розповіла про подію, яка сталася з нею, а саме, що ОСОБА_7 зґвалтував її. Дочка отримала сильний стрес, тому вони змушені були звернутись до психолога і тривалий час застосовували спеціальне лікування. Свідок ОСОБА_14 дав показання, що під час відпочинку в дерев`яному приміщенні, саме ОСОБА_7 пішов за потерпілою. Він не міг додзвонитись до потерпілої. Згодом відповів на її телефон ОСОБА_7 . Через короткий час він їх обидвох зустрів на сільській вулиці. Одяг Ніли був мокрим, а в ОСОБА_7 забруднені джинси на коліні. По дорозі додому ОСОБА_15 розповіла йому про згвалтування її ОСОБА_7 . Такі ж показання дав у суді свідок ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_17 також підтвердив, що ОСОБА_7 пішов на вулицю за потерпілою. Неповнолітня ОСОБА_18 дала показання, що йшла з потерпілою біля річки. Почувши, що за ними хтось біжить, вони злякались і побігли. Ніла впала, а вона побігла вперед. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що потерпіла прийшла додому в мокрому, забрудненому одязі, схвильована. Роздягнувшись, внучка лягла в ліжко, попросила маму і сказала, що не хоче жити і розповіла, що її зґвалтував "якийсь ОСОБА_19 ", але деталі не розповідала, і на запитання про почервоніння в області обличчя відповіла їй, що "давив її за шию". Свідок ОСОБА_20 (психолог) пояснила, що в червні 2016 року батьки ОСОБА_21 звернулись до неї з метою лікування і реабілітації внаслідок стресу, повідомивши про обставини події. ОСОБА_22 розповіла їй про зґвалтування і нею встановлено ознаки важкої психологічної травми, наслідком якої могло бути зґвалтування.

Суди вмотивовано прослались, що достовірність показань потерпілої та свідків підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема: висновком судово-медичної експертизи № 132 експерта ОСОБА_23 , згідно якого у потерпілої виявлено ушкодження у вигляді саден на шкірних покривах скулової ділянки, лівої підлопаткової ділянки, правої сідничної ділянки, а також 2 садна в ділянці переддвер`я вагіни, які вкладаються в час події 16 червня 2016 року. Ці тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупограних предметів по механізму тертя ? ковзання, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої особи і кваліфіковані експертом як легкі, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Згідно цього ж висновку експерта цілісність дівочої пліви не порушена і малоймовірно, що потерпіла неповнолітня ОСОБА_8 жила статевим життям. За цим же висновком експерта для судово-імунологічного і цитологічного дослідження відібрано мазки та тканини із змістом піхви, зразок слюни і волосся потерпілої ОСОБА_8 (т.1, а. с. 66?68). Згідно висновку експерта від 22 та 23 червня 2016 року № 397 при судово-імунологічному дослідженні мазків і тампона із вмістом піхви ОСОБА_8 знайдені сперматозоїди та згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 523 на брюках потерпілої ОСОБА_8 виявлено сперму, що могла походити від ОСОБА_7 (т.2, а. с. 105?110). Водночас, висновком судово-медичної експертизи № 133 експерта ОСОБА_24 підтверджено наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень: на лівій підлопатковій ділянці двох саден, садна та синцю округлої форми на задній поверхні ліктьової ділянки справа і на передній третині лівого плеча і подряпини лінійної форми на нижній третині лівого плеча. Ці тілесні ушкодження заподіяно твердим тупогранним предметом з обмеженою нерівною контактуючою поверхнею, за механізмом тертя ковзання, якими могли бути нігті сторонньої особи, і належать до легких без короткочасного розладу здоров`я та вказують на супротив потерпілої під час посягання на її статеву свободу.

Доводи засудженого, що досудове розслідування здійснено незаконно, через відсутність постанови про визначення ОСОБА_12 слідчим у даному кримінальному провадженні, не відповідають матеріалам провадження, оскільки в матеріалах міститься доручення про проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні ОСОБА_12 від 8 липня 2016 року за підписом начальника СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_25 (т.2 ,а. с. 3).

Посилання, що стороні захисту не відкрито жодного з речових доказів, також не впливає на висновок про законність судових рішень, оскільки відповідно до ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження стороні захисту було надано можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування у повному обсязі. Таким правом сторона захисту скористалася в повному обсязі, про що свідчать підписи обвинуваченого та його захисника у протоколі про надання їм доступу до цих матеріалів. Водночас своїм правом на ознайомлення безпосередньо із речовими доказами, їх частинами, у тому числі з метою їх копіювання або відображення відповідним чином, сторона захисту не скористалася. Жодних зауважень про ненадання речових доказів обвинувачений та його захисник не подавали. Отже, порушень права на захист обвинуваченого не встановлено.

Посилання, що у постанові про визначення групи прокурорів відсутній підпис керівника, тому процесуальне керівництво понад місяць здійснювалось неповноважними особами, та що висновок судово-медичної експертизи № 133 не був відкритий стороні захисту, а тільки за згодою сторін був приєднаний до матеріалів справи під час судового розгляду, з урахуванням сукупності та обсягу доказів досліджених судами не свідчить про наявність таких істотних порушень вимог КПК, які б перешкодили прийняти законне й обґрунтоване рішення та самі по собі не є безумовними підставами для скасування постановлених судових рішень. Кількість та сукупність доказів, які не викликають сумнівів в їх допустимості, обґрунтовано підтверджують вчинення ОСОБА_7 злочину передбаченого ч. 1 ст. 152 КК.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події, зокрема за місцем проживання ОСОБА_7 у зв`язку з проведенням цієї слідчої дії за відсутності відповідної ухвали слідчого судді, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється за правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як встановлено у ч. 1 ст. 233 КПК, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Тобто законодавцем, крім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що таку слідчу дію, як огляд місця події було проведено з письмового дозволу власниці будинку ОСОБА_26 , що не потребувало ухвали суду.

Отже, твердження засудженого про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події є безпідставними.

Не заслуговують на увагу викладені у скарзі доводи скарги щодо порушення права на захист засудженого, оскільки відповідно до постанови старшого слідчого СВ Міжгірського відділення поліції Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 16 червня 2016 року було залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області. Згідно з дорученням від 16 червня 2016 року № 1186 призначено адвоката ОСОБА_27 для здійснення захисту ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000279. Постановою слідчого від 16 червня 2016 року призначеного адвоката залучено до участі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як захисника ОСОБА_7 . Таким чином, органом досудового розслідування вжито заходів для забезпечення прав обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі права на захист. Цей захисник був присутнім під час проведення подальших процесуальний дій, зокрема при врученні повідомлення про підозру, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надалі, у зв`язку з укладенням угоди із захисником ОСОБА_6 участь захисника за призначенням (за рахунок держави) було припинено, що не може розцінюватись порушенням права на захист.

Апеляційний суд з дотримання вимог ст. 419 КПК дав оцінку доводам сторони захисту щодо порушення приписів статей 241, 245 КПК, під час відібрання біологічних зразків для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілої та засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані дії були проведені, як з дотриманням положень КПК так і правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи.

Суд не вбачає істотних порушень судом апеляційної інстанції при розгляді даного питання.

Отже, доводи ОСОБА_7 , викладені у касаційній скарзі, про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим колегія суддів відхиляє, оскільки суд, розглядаючи кримінальне провадження, в повному обсязі дослідив докази та прийшов до правильного переконання, що ОСОБА_7 винен у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК. Висновок судів щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судових засіданнях доказах, які суд проаналізував та оцінив, відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Апеляційний суд, обґрунтовано розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційної скарги послався, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини та наслідки вчиненого засудженим кримінального правопорушення, його особу, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також і обставини, що обтяжують покарання, зокрема, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Посилання скаржника, що судом при призначенні покарання не враховано, що він доглядає престарілих діда, бабу та хвору родичку, а також працює не ставить під сумнів обґрунтованість та вмотивованість призначеного покарання.

З урахуванням наведеного касаційний суд вважає скаргу необґрунтованою, оскільки ті питання, про необхідність перевірки яких зазначає скаржник у скарзі, були судом апеляційної інстанції досліджені, а всі докази належним чином перевірені. Суд дав оцінку доказам з точку зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, а свої висновки належним чином у рішеннях мотивував.

Колегія суддів дійшла висновку про достатність доказів доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні зґвалтування потерпілої ОСОБА_8 , про що суд апеляційної інстанції з повнотою обґрунтовано виклав у рішенні, в тому числі стосовно судження щодо сприйняття віку потерпілої обвинуваченим, та не вбачає таких обставин, які б ставили під сумнів висновки суду апеляційної інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом із дотриманням вимог ст. 65 КК. Так, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини та наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а також і обставини, що обтяжують покарання, зокрема, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.

Призначене покарання суд вважає справедливим, як і вирішення судом цивільного позову.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК детально перевірив викладені в скарзі доводи щодо засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 152 КК, частина з яких є аналогічною за своїм змістом його доводам у касаційній скарзі, та обґрунтовано визнав їх безпідставними із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

у х в а л и в:

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 3 серпня 2017 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 14 березня 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 ? без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3