Дата документу 03.12.2019 Справа № 313/548/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1469/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 313/548/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Веселівського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 07.07.2014 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 7 років,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Веселівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання від захисника адвоката ОСОБА_7 стосовно засудженого ОСОБА_8 , в якому захисник просила звільнити засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.07.2014 року умовно-достроково, посилаючись на те, що ОСОБА_8 за період відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки загалом має 14 заохочень правами начальника установи, на теперішній час стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. У скоєному злочині вину визнає та щиро розкаюється.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції вказав, що його задоволення можливе не раніше як через рік з дня винесення ухвали Запорізьким районним судом Запорізької області від 22.11.2018 року про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що стаття 81 КК України не містить обмежень щодо застосування умовно-дострокового звільнення у разі попереднього застосування заміни покарання більш м`яким, якщо особа сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела виправлення. Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції послався на положення ч. 8 ст. 154 КВК України. Однак ця норма не стосується засуджених, які відбували покарання у виправних колоніях, стали на шлях виправлення, і до них застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Дана норма регламентує порядок дострокового звільнення від відбування покарання осіб, до яких було застосовано ст. 75 КК України або ст. 82 КК України, але які не виправдали надії суду на можливість виправитися без ізоляції від суспільства. Враховуючи неоднозначність регулювання вказаного питання вважає, що застосування до засудженого, який встав на шлях виправлення, заміни покарання більш м`яким у разі доведення останнім свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, не може бути перешкодою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого і звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.07.2014 року за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання з 10.05.2014 року. Вирок набрав законної сили 07.08.2014 року.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.02.2016 року у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення під вартою з 10.05.2014 року по 07.08.2014 року включно, тобто 2 місяці 28 днів попереднього ув`язнення перераховано на 5 місяців 26 днів позбавлення волі, виходячи із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2018 року засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.07.2014 року у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням обмеженням волі на той же строк.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 18.01.2019 року зараховано в строк відбування покарання утримання під вартою з 22.11.2018 року по 16.12.2018 року, що складає 24 дні, у відповідності до ст. 72 КК України 24 дні позбавлення волі становлять 1 місяць 18 днів обмеження волі з розрахунку один день позбавлення волі відповідають двом дням обмеження волі.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Відповідно до п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму, особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням, або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Як було встановлено районним судом, ОСОБА_8 прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» 16 грудня 2018 року, саме в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2018 року.

З дня постановлення ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2018 року про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі ще не минуло одного року, а тому суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 154 КВК України, останній не може бути звільнений умовно-достроково.

Згідно з протоколом №8 від 20.04.2019 року засідання спільної комісії адміністрації Веселівського виправного центру (№8) та спостережної комісії з розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України з тих підстав, що засуджений не довів своє виправлення, характеризується посередньо та відбуває покарання у виді обмеження волі менше одного року.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , оскільки його задоволення неможливо раніше як через рік з дня винесення ухвали Запорізьким районним судом Запорізької області від 22.11.2018 року про заміну засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі, а тому доводи захисника про те, що судом невірно застосована норма ч. 8 ст. 154 КВК України, є помилковими.

Таким чином, висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_8 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника судова колегія не вбачає.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволені клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4