Справа № 492/492/19
Провадження № 1-кп/492/83/19
ВИРОК
Іменем України

23 травня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 24.01.2019 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Арцизького району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого за наймом у приватних осіб, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28 лютого 2017 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, працюючого за наймом у приватних осіб, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Арцизького районного суду Одеської області від 28.02.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та маючи не зняту і не погашену судимість, для себе відповідних висновків не зробив, і знову вчинив корисливий злочин з наступних обставин.

Так, 23 січня 2019 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , із корисливих мотивів, маючи єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою свого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, взявши з собою з будинку ножівку по металу, попрямували до провулка Тихого в с. Павлівка Арцизького району Одеської області.

Далі, знаходячись у провулку Тихому, за вказаною адресою, біля вулиці Суворова, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , підійшли до дерев`яної розподільчої лінії ЗПП інв. № 510700-4-127, яка є власністю Одеської філії ПАТ «Укртелеком», де за допомогою ножівки по металу, ОСОБА_4 розпилив з`єднувальні металеві дроти від опори, та разом з ОСОБА_5 , перенесли дерев`яний стовбур довжиною 7 м діаметром 20 см, до домоволодіння ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 умисно викрали майно Одеської філії ПАТ «Укртелеком» на суму 800,00 гривень, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця скоєння злочину зникли, а викраденим в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб.
23 січня 2019 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 , із корисливих мотивів, маючи єдиний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою свого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, взявши з собою з будинку ножівку по металу, попрямували до провулка Тихого в с. Павлівка Арцизького району Одеської області.

Далі, знаходячись у провулку Тихому, за вказаною адресою, біля вулиці Суворова, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , підійшли до дерев`яної розподільчої лінії ЗПП інв. № 510700-4-127, яка є власністю Одеської філії ПАТ «Укртелеком», де за допомогою ножівки по металу, ОСОБА_4 розпилив з`єднувальні металеві дроти від опори, та разом з ОСОБА_5 , перенесли дерев`яний стовбур довжиною 7 м діаметром 20 см, до домоволодіння ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 умисно викрали майно Одеської філії ПАТ «Укртелеком» на суму 800,00 гривень, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця скоєння злочину зникли, а викраденим в подальшому розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повністю визнали себе винними в обсязі пред`явленого їм обвинувачення. В ході судового розгляду вони детально розповіли про обставини злочину та щиро розкаялися в його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Також обвинувачені повідомили, що беручи дерев`яний стовбур, вони були переконані, що у нього не має власника, оскільки він виглядав старим та не придатним до використання.
Представник потерпілого Одеської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_8 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився. Разом з тим представник потерпілого звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив здійснити судовий розгляд у його відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не заявляв.
З урахуванням думки учасників судового провадження, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності представника потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без його участі.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченими своєї вини в обсязі пред`явленого їм обвинувачення, а також те, що вони не піддавали сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинувачених, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинувачених, а також дослідженням доказів, що стосуються осіб обвинувачуваних та висновку товарознавчої експертизи. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинувачених, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Крім показань обвинувачених, їх вина підтверджується висновком товарознавчої експертизи № 19-825 від 25.02.2019 р.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вчинили злочин, який в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості.
ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 і за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює. Не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Раніш судимий.
ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 і за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює. Не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Раніш не судимий.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття .
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.
На думку суду сторона обвинувачення помилково вказала обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 вчинення злочину повторно, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Відповідно до ч. 19 Постанови ПВСУ № 7 від 4.06.2010 р. «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.
Крім того судом враховується, що представник потерпілого в рамках наявного кримінального провадження до обвинувачених претензії матеріального та морального характеру не заявляв.
Також суд враховує дані досудової доповіді, наданої Арцизьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Одеської області, згідно якої з урахуванням інформації, яка характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , спосіб його життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Також суд враховує дані досудової доповіді, наданої Арцизьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Одеської області, згідно якої з урахуванням інформації, яка характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , спосіб його життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи зазначені обставини у справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді арешту.
Водночас судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо тільки лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання у виді арешту.

До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, будучи засудженим за вчинення корисливого злочину, будучи безпосередньо обізнаним про настання кримінального покарання за вчинений злочин, відповідних висновків для себе не зробив, в період коли судимість не була погашена та не знята у встановленому законом порядку, знов, вчинив умисний корисливий злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та його стійкої позиції на вчинення правопорушень.

Крім того, суду надана ухвала Арцизького районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року, відповідно до якої, ОСОБА_4 звільнено від призначеного 28.02.2017 року Арцизьким районним судом Одеської області покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Вказана ухвала суду не скасована та набрала законної сили.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги п. 10 Постанови ПВСУ №7 від 24.10.200 3р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК України) (2341-14), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.
Частиною 2 статті 75 КК ( 2341-14) передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України (2341-14), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди
мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України (2341-14). У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання, у виді арешту, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушення і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 саме такого виду покарання у виді арешту.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов не заявлений.
Суд також вважає за необхідне в силу ст. ст. 124, 126 КПК України стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню для проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 1716,00 грн.

Питання про долю речових доказів у справі слід вирішувати відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на шість місяців.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його затримання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 23 травня 2019 року.
В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню для проведення товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 28.01.2019 року на речові докази: дерев`яну oпopy довжиною 7 м. діаметром біля 20см.; дві скрутки металевого дроту на яких є сліди повного перекусу; ножівку по металу чорного кольору рукоять червоного кольору.
Речові докази: дерев`яну oпopy довжиною 7 м. діаметром біля 20см., вважати повернутими законному власнику Одеській філії ПАТ «Укртелеком».
Речові докази: дві скрутки металевого дроту на яких є сліди повного перекусу; ножівку по металу чорного кольору рукоять червоного кольору знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області