Провадження №11-п/4911/72/19
судді ОСОБА_1
08 липня 2019 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність детективів Національного антикорупційного бюро України, яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року вищезазначену скаргу передано на розгляд Вищому антикорупційному суду.
Ухвала мотивована тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за злочинами, про які йдеться у заяві про кримінальне правопорушення, має здійснюватися детективами Національного антикорупційного бюро України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у даному кримінальному провадженні має здійснюватися саме слідчими суддями Вищого антикорупційного суду з дня початку його роботи.
Вважаю за необхідне висловити окрему думку з приводу вказано рішення виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Питання визначення предметної підсудності справ Вищому антикорупційному суду регулює ст. 33-1 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає вичерпний перелік злочинів, розгляд кримінальних проваджень щодо яких віднесено до підсудності Вищого антикорупційного суду.
Так, згідно ч. 1 ст. 33-1 Кримінального процесуального кодексу України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених у примітці статті 45 Кримінального кодексу України (ст. ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 Кримінального кодексу України), а також ст. ст. 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
У даному кримінальному провадженню за скаргою ставиться питання щодо внессення даних до ЄРДР за ст.382 КК України, яка не підсудна Вищому антикорупційному суду.
Варто звернути увагу й на те, що особливістю перехідного періоду є те, що скарги до Вищого антикорупційного суду надходять із інших судів, а п. 2 ч. 2 ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України передбачає повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, саме особі, яка подала таку скаргу. Тобто слідчий суддя не має можливості повернути скаргу, яка є явно непідсудною Вищому антикорупційному суду за ст. 33-1 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, з якого вона надійшла, так як не має таких повноважень. Тобто ця ситуація не врегульована Кримінальним процесуальним кодексом України і потребує вирішення на основі застосування загальних засад кримінального провадження (ч. 6 ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України), що фактично означає можливість вирішення цього питання Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду за поданням аналогічно як це регламентується ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
У той же час, затягування строків розгляду даної скарги, яка надійшла на адресу Солом`янського районного суду міста Києва ще 08.07.2019 суперечать ст. ст. 8 (в Україні визнається і діє принцип верховенства права), 55 (права і свободи людини і громадянина захищаються судом), 125 (судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом), 129 (суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права) Конституції України як Основного національного закону, який має найвищу юридичну силу в системі законодавчих нормативно-правових актів та виступає гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а також не відповідає вимогам ст. ст. 6 (справо на справедливий суд), 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і громадянина, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.97.
На момент звернення зі скаргою та на даний час компетентним судом для розгляду такої скарги є Солом`янський районний суд м. Києва. Особа, що звернулась з такою скаргою, розраховувала на її розгляд у строк та в порядку, визначеним КПК України. Підстави для неправомірного, на моє переконання, направлення непідсудних Вищому антикорупційному суду матеріалів провадження з Солом`янського районного суду м. Києва до Вищого антикорупційного суду не залежали від волі скаржника, зумовили фактичне блокування процесу розгляду його скарги по суті.
Прийняте більшістю складу колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду рішення про закриття провадження за поданням слідчого судді Вищого антикорупційного суду щодо визначення підсудності скарги та повернення матеріалів подання до Вищого антикорупційного суду, фактично блокує процес захисту прав скаржника, оскільки слідчий суддя Вищого антикорупційного суду не має повноважень розглядати матеріали скарги у провадженні, не підсудному Вищому антикорупційному суду, як і не має права безпосередньо повернути матеріали за скаргою до Солом`янського районного суду м.Києва.
У ситуації, що склалась, єдиними вірним, на моє переконання, рішенням, враховуючи завдання та загальні засади кримінального провадження, викладені в статтях 2 та 7 КПК України, з метою сприянню подальшому якнайшвидшому розгляду скарги по суті, було направлення матеріалів скарги за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
З огляду на зазначене вище, приходжу до висновку про те, що подання слідчого судді Вищого антикорупційного суду слід було задовольнити частково, оскільки дана скарга не підсудна Вищому антикорупційному суду.
У той же час, так як у поданні слідчого судді Вищого антикорупційного суду ставиться питання про визначення підсудності, що не передбачено ст. 34 КПК України, вважаю, що подання слід було задовольнити саме частково в частині направлення матеріалів скарги до Солом`янського районного суду м. Києва, а у частині визначення підсудності відмовити.

Суддя: ОСОБА_1