ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4852/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/552/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

захисника засудженого: адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовська Херсонської області, громадянина України, раніше судимого
- 22.01.2008 року Скадовським районним судом Херсонської області за ст. 122 ч.1, 185 ч.1, 187 ч.2, 15 ч.3, 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 5 місяців, 24.10.2009 року звільнений умовно- достроково на 1 рік 6 місяців 29 днів;
- 10.07.2013 року Ленінським районним судом м. Севастополя АР Крим за ч. 3 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, -
В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
В апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати у зв`язку із істотним порушенням норм матеріального і процесуального права з постановленням нової ухвали, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного Ленінським районним судом м. Севастополя АР Крим за ч. 3 ст.187 КК України. Свої доводи мотивує тим, що відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, суд не повно та всебічно дослідив докази, зокрема не звернув уваги, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в Ладижинській виправній колонії № 39 був переведений із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки, для осіб які стають на шлях виправлення. Під час відбування покарання в Ладижинській ВК був неофіційно працевлаштований, до 2016 року мав стягнення, а потім мав тільки заохочення. Крім того, захисник посилається на те, що відбуваючи покарання в Північній ВК з 11.07.2018 року, ОСОБА_7 з жовтня 2018 року офіційно працевлаштований на виробництві установи робітником в цеху №1, має неодноразові заохочення, став на шлях виправлення, критично відноситься до скоєного, визнає себе винним, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Разом з тим, захисник вказує на те, що суд розглянув справу в порушення ст.363, ст. 364 КПК України, не надавши слово засудженому ОСОБА_7 в судових дебатах та право обмінятися репліками.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув частину покарання, визначену ч.3 ст. 81 КК України.

З досліджених судом першої інстанції характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 09.06.2013 року, відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Севастополя АР Крим, яким його засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.03.2016 року в строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано період попереднього ув`язнення з 09.06.2013 по 10.08.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 08.04.2020 року.

В Державній установі «Північна виправна колонія № 90» відбуває покарання з 19.09.2018 року, до цього відбував покарання у Ладижинській виправній колонії № 39. За місцем відбування покарання засуджений характеризується позитивно, має 4 стягнення, які погашено, 5 заохочень, працевлаштований на виробництві робітником цеху № 1 з жовтня 2018 року.

Відповідно до рішень комісій за місцем відбуття покарання 08.10.2016, 08.12.2017 та 08.07.2018 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, як такому, що не довів свого виправлення.

За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його особу, попередні судимості.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 є особою, раніше судимою за вчинення умисних, тяжких корисних злочинів та злочину проти здоров я зокрема передбачених ч. 122 ч. 1, 187 ч.2, 186 ч. 2 КК України, востаннє також засуджений за особливо тяжкий корисний злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України. Раніше до нього застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак згодом він продовжив злочинну діяльність та вчинив ще більш тяжкий злочин.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід розцінювати як свого роду винагороду окремих засуджених за зразкову поведінку і ставлення до праці. Пасивна форма поведінки, що складається лише в утриманні від порушень правил внутрішнього розпорядку є нормою поведінки кожного засудженого і не заслуговують заохочень.
Оцінюючи вказані відомості про особу засудженого та ставлення його до праці за час відбування покарання у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що навіть з урахуванням наявності заохочень засудженого під час відбуття ним покарання, процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, адже за весь період відбування покарання періодично притягався до дисциплінарної відповідальності, за що отримав 4 стягнення, працевлаштований незначний час, за весь час відбування покарання протягом майже 6 років має незначну кількість заохочень.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання визнаються апеляційним судом недостатніми для її задоволення, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог процесуального закону у зв`язку з ненаданням місцевим судом можливості засудженому та захиснику виступити в судових дебатах є безпідставними. Передбачена розділом УІІІ КПК, зокрема статтею 539 процедура розгляду питань, що виникають під час виконання судових рішень є відмінною від судового розгляду кримінального провадження по суті та не передбачає відповідно стадії судових дебатів і виступу засудженого з останнім словом.
Крім того сам апелянт не вбачає в цьому істотного порушення КПК, що б зумовило скасування судового рішення із призначенням нового розгляду клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, в суді першої інстанції та визнав за можливе усунути це порушення шляхом проведення судових дебатів під час апеляційного розгляду.
Звукозаписом судового засідання від 16.05.2019 року підтверджено, що судом сторонам надавалась можливість вільно, без обмеження у часі висловлювати свої доводи та заперечення з приводу поданого клопотання та безпосередньо досліджувались письмові докази, які надавалась в його обґрунтування. Перешкод судом у обстоюванні заявлених сторонами позицій будь-кому з учасників процесу не чинилось.
Під час апеляційного розгляду засудженому та його захиснику також забезпечено право вільно висловлювати свої доводи та міркування.
Отже, переглядаючи матеріали в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405 , 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16.05.2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: три підписи

З оригіналом згідно:

Cуддя ОСОБА_2