Провадження №1-в/127/461/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

заявника - засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 він є власником автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року народження.

29.05.2019 р. він намагався продати зазначений автомобіль, але дізнався про наявність накладеного на нього арешту слідчим податкової міліції ДПА у Вінницькій області у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007 відносно його сина ОСОБА_5 .

Вважає, що накладеним арештом обмежується його право власника на реалізацію права власності, а тому арешт підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.

Прокурор вважає, що правові підстави для задоволення заяви та скасування арешту відсутні, оскільки з оглянутих матеріалів кримінального провадження вбачається, що у зазначеному провадженні постанова, на яку посилається заявник, не виносилась.

ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 заяву підтримали та просили її задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.07.2016 р. до Вінницького міського суду Вінницької надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частиною третьою статті 358 КК (в редакції 2001 року), частини першої та третьою статті 212 КК (в редакції 15.04.2008 р.).

26.07.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_5 був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частини третьої статті 358 КК (в редакції 2001 року) та частини першої статті 212 КК (в редакції віл 15.04.2008 р.) у зв`язку із закінченням строків давності й кримінальне провадження в цій частині було закрито.

19.09.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вирок, згідно з яким ОСОБА_5 засуджений за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_5 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.

13.02.2017 р. Апеляційним судом Вінницької області ухвалено вирок, відповідно до якого вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 р. скасовано і ОСОБА_5 вважається засудженим за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_5 на праві власності. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_5 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що 17.05.2011 р. старшим слідчим в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_7 у кримінальній справі № 11279002 винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_5 .

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про скасування арешту суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 р. (справа № 2-3392/11). Зокрема, Велика Палата ВС дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 р. (справа № 372/2904/17-ц), випливає, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З огляду на викладене суд вважає, що правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007, відсутні.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що ні при ухваленні вироку від 19.09.2016 р., ні при ухваленні вироку від 13.02.2017 р. не було вирішено питання щодо арешту, накладеного на майно засудженого ОСОБА_5 на підставі постанови від 17.05.2011 р. Тому зазначене питання має бути вирішене відповідно до приписів Розділу VIIІ КПК.

Слід зауважити, що згідно з пунктом 1 Розділу X Прикінцеві Положення Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) (в редакції Закону № 4651-VI) цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Зі змісту підпункту 1) пункту 2 Розділу X Прикінцеві Положення КПК (в редакції Закону № 4651-VI) з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: Кримінально-процесуальний кодекс України із наступними змінами.

Відповідно до пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК (в редакції Закону № 4651-VI) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 1 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. При цьому частиною першою статті 5 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство розмежовує поняття процесуальної дії та порядку вчинення процесуальної дії.

Обґрунтованість зазначеного висновку суду випливає і з того, що кримінально-процесуальні норми містять посилання на порядок вчинення певних процесуальних дій. Зокрема, § 1 Глави 18 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), яким регламентовано запобіжні заходи, містить кримінально-процесуальну норму щодо порядку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (статті 193), порядку продовження строку тримання під вартою (стаття 199), а також порядку звільнення особи з-під варти. Крім того, статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Отже, суд приходить до переконання, що вирішення у судовому порядку питання щодо арешту майна засудженого має здійснюватися в порядку, визначеному статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), а вирішення питання щодо скасування арешту, накладеного на майно в порядку КПК (в редакції Закону № 1001-05).

Порядок забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна регламентований статтею 126 КПК (в редакції Закону № 1001-05), згідно з частиною першою якої забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Зі змісту частини шостої зазначеної процесуальної норми накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Як вже судом було зазначено вище, рішення про накладення арешту слідчим було прийнято 17.05.2011 р., а 19.09.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вирок, який змінено на підставі вироку Апеляційного суду Вінницької області від 13.02.2017 р.

Суд враховує позицію Верховного Суду у постанові № 755/6685/16-ц від 05.12.2018 р., згідно з якою оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
З матеріалів справи також випливає, що 02.03.2017 р. старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 127/14001/16-к. Однак, відомостей, які б свідчили про вжиття будь-яких інших заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення або ж на створення засудженим ОСОБА_5 перешкод у його виконанні суду надано не було. Тому суд приходить до переконання, що правові підстави для подальшого існування зазначеного арешту на даний час відпали.
Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_7 (справа № 11279002) на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: