Провадження 11-кп/824/2335/2019 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою колегії суддів Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року, у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 задоволено частково та продовжено:
ОСОБА_13 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.189, ч.2 ст.147, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.1 ст.28, ч.4 ст.186, ч.1 ст.263 КК України,
ОСОБА_14 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України,
ОСОБА_15 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України,
ОСОБА_16 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.189, ч.2 ст.147, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України,
строк тримання під вартою на шістдесят днів до 06.09.2019 року включно. В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_13 відмовлено.
Своє рішення колегія суддів місцевого суду обґрунтувала наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу та на даний час не припинили свого існування, зокрема можливість обвинувачених ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші злочини. В обґрунтування наявності зазначених ризиків, колегія суддів зважила на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких. При цьому, колегія суддів зваживши на рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 року визнала за можливе, на підставі ч.3 ст.315 КПК України, продовжити обвинуваченим дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу указавши на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування доводів скарги указала на те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2019 року ОСОБА_15 було продовжено строк тримання під вартою до 25.06.2019 року, але не більше строку досудового розслідування. Та обставина, що обвинувальний акт прокурором було скеровано до суду 08.05.2019 року, на думку захисника свідчило про закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_15 саме з цієї дати. Вважала, що судом було безпідставно проігнорована її заява, подана у порядку ст.206 КПК України, про негайне звільнення ОСОБА_15 з-під варти, як особи, яка знаходилася під вартою без вмотивованого рішення суду. Захисник звернула увагу на ухвалу колегії суддів Солом`янського районного суду міста Києва від 14.05.2019 року, якою у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора було задоволено та продовжено ОСОБА_15 строк тримання під вартою на 60 днів до 12.07.2019 року. Між тим, у цьому ж підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 08.07.2019 року прокурор звернувся із клопотанням про застосування обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч.3 ст.315 КПК України. На думку захисника, заслуговує на увагу окрема думка члена колегії судді ОСОБА_1 , яка не погодилась із винесеною ухвалою від 08.07.2019 року із тих підстав, що продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні є порушенням вимог ч.3 ст.315 КПК України. Поряд із цим, на думку апелянта суд першої інстанції продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_15 , використав загальні фрази не мотивувавши свої висновки належним чином. Просила ухвалу колегії суддів місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_15 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання щодо ОСОБА_15 запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 указано на незаконність ухвали колегії суддів. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що проголошуючи текст ухвали від 08.07.2019 року, колегія суддів задовольнила клопотання прокурора, однак у виготовленому тексті ухвали клопотання прокурора було задоволено частково. При цьому захисник вказав на те, що предметом розгляду у суді першої інстанції було саме клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, на думку захисника, клопотання прокурора було розглянуте незаконним складом суду з огляду на те, що член колегії суддя ОСОБА_17 затверджувала угоду про визнання винуватості ОСОБА_18 , який є співучасником вчиненого злочину у даному кримінальному провадженні, однак заявлений із цих підстав відвід судді ОСОБА_17 , колегією суддів був залишений без задоволення із формальних підстав. Вважав, що сам розгляд клопотання був проведений формально, без розгляду можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, а обравши виключний запобіжний захід, суд, у порушення вимог ч.4 ст.183 КПК України, не визначив розмір застави будь-яким чином не мотивувавши свої висновки. Просив ухвалу колегії суддів місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_14 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_10 указано на незаконність ухвали колегії суддів у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На думку захисника, ухвалене судом першої інстанції рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суперечить вимогам положень ч.3 ст.315 КПК України, яка не передбачає правової можливості продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні. При цьому, саме рішення є формальним та ухвалене без врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України. Просив ухвалу колегії суддів місцевого суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотанні прокурора відмовити, застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В доповненнях до поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 підтвердивши доводи поданої апеляційної скарги звернув увагу на те, що у ході ознайомлення із матеріалами судового провадження у апеляційному суді, ним була виявлена відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 08.07.2019 року, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. Поряд із цим, на думку захисника кримінальне провадження у Солом`янському районному суді міста Києва перебуває на розгляді із порушенням правил підсудності, що також на його думку є безумовною підставою для скасування судового рішення. В обґрунтування цього твердження, захисника вказав на те, що за загальним правилом, у разі, якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Та обставина, що останнім за часом особливо тяжким злочином є вчинення вимагання майна ч.4 ст.189 КК України, подія якого мала місце 28.10.2016 року за адресою м. Київ, вул. Велика Васильківська, 21, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва. Окрім цього, на думку захисника, у ході розгляду клопотання прокурора, поза увагою колегії суддів залишилось необґрунтованість пред`явленого ОСОБА_13 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, яке не містить ознак стійкого ієрархічного об`єднання, моменту та способу його створення.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
захисників та обвинувачених, які подані апеляційні скарги підтримали, підтвердили їх доводи та просили їх задовольнити;
прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисників, вважали їх доводи необґрунтованими та просили залишити їх без задоволення, а ухвалу без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на таке.
За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішене на стадії підготовчого судового засідання. Тобто це питання вирішувалось на стадії яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, особливо на початкових етапах цього провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав доведеним прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення. Висновок суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини сформульованої у контексті оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема у рішеннях «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), заява № 45100/98, п. 106, від 08.02.2005 рокута «Летельє проти Франції», п. 43, від 26.06.1991 року.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від суду. При цьому, указаний ризик на думку колегії суддів є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку доведеності їх вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 178 КПК України. При оцінці даного ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення злочинів, поставлених у вину обвинуваченим, а також існування реальної можливості переховування враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинувачених від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу. Колегія суддів зважає на те, що у даному кримінальному провадженні не проведений допит потерпілих та свідків. Із урахуванням положень ч.4 ст. 95 КПК України щодо обґрунтування судом висновків тими показаннями, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні та враховуючи обставини вчинення злочинів, постановлених у вину обвинуваченим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих. Обраний запобіжний захід у виді тримання цих обвинувачених під вартою на думку колегії суддів здатний у повній мірі запобігти зазначеним вище ризикам.

Щодо можливості застосування до обвинувачених інших альтернативних запобіжних заходів, то на думку колегії суддів жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити ризик переховування цих обвинувачених від суду у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.
Доводи апеляційних скарг про неможливість продовження строку тримання особи під вартою на стадії підготовчого судового засідання не ґрунтуються на вимогах закону. Аналіз положень ст.ст. 177, 194, 199, 315 та ст. 331 КПК України у їх взаємозв`язку дають підстави стверджувати про можливість продовження строку тримання під вартою на цій стадії кримінального провадження.
Колегія суддів у ході перевірки законності ухвали суду першої інстанції не вправі вирішувати питання про підсудність даного кримінального провадження, оскільки предметом апеляційного розгляду є наявність підстав для продовження строків тримання під вартою. Щодо підсудності кримінального провадження конкретному суду, то це питання є предметом розгляду суду першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання та вищестоящих судів у випадку відповідного подання чи клопотання.
Доводи апеляційної скарги захисника про розгляд клопотання незаконним складом суду, який проявився у тому, що суддя член колегії ОСОБА_17 затверджувала угоду про визнання винуватості ОСОБА_18 , який є співучасником вчиненого злочину у даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів не ґрунтуються на вимогах закону. Так, заявлений судді члену колегії ОСОБА_17 відвід із цих підстав, був залишений без задоволення, а наведені обставини, самі по собі не можуть свідчити про незаконність складу суду. За наведених захисником обставин не виключається можливість участі судді у розгляді кримінального провадження по суті у тому числі і вирішення питання про запобіжний захід.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 08.07.2019 року, як на безумовну підставу для скасування ухваленого рішення, колегія суддів зважає на їх безпідставність. Так, технічний носій, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 08.07.2019 року, відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013 року № 173, зберігається в матеріалах кримінального провадження, натомість до апеляційного суду були направлені матеріали контрольного провадження, які не містять як оригіналу клопотання, так і технічного носія судового засідання від 08.07.2019 року.
У зв`язку із відсутністю апеляційних скарг, предметом оскарження яких було продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_16 , а підстав для виходу за межі вимог апеляційних скарг, у порядку ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів не знайшла, ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року щодо ОСОБА_16 не переглядається.
Підстав для зміни чи скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без зміни, а апеляційні скарги захисників без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 залишити без зміни.
Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4