УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 р. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Володимир-Волинського МРВ філії ДУ Центр пробації у Волинській області ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області клопотання Володимир-Волинського МРВ філії Центр пробації в Волинській області про звільнення від покарання призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.09.2018 р. ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15,ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Начальник Володимир-Волинського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Волинській області звернувся із клопотанням про звільнення від покарання ОСОБА_5 у звязку із закінченням іспитового строку.

В судовому засіданні представник Володимир-Волинського МРВ філії Центр пробації в Волинській області клопотання підтримав і просив задовольнити клопотання з підстав викладених у ньому.

Засуджений ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки 15.10.2019 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до висновку, що дане клопотання підлягає до задоволення.

З дослідженого вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.09.2018 р. встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15,ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнений від відбування даного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України його зобовязано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно з ч.1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засудженний, який виконав покладені на нього обовязки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

З наданих суду пояснень представника Володимир-Волинського МРВ філії державної установи «Центр пробації», які підтверджуються матеріалами особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_5 не зявився до уповноваженого органу з питань пробації для проведення реєстрації. З 13.11.2018 року по 10.01.2019 року були проведені заходи щодо встановлення місця перебування засудженого. Проте, вжитими заходами точне місцезнаходження засудженого не встановлено, ОСОБА_5 за вказаною адресою не виявлено. 10.01.2019 року було скеровано подання про передачу матеріалів до Володимир-волинського ВП ГУНП для проведення подальших розшукових заходів. Після встановлення місця перебування ОСОБА_5 йому було роз`яснено покладені на нього судом обов`язки та попереджено про відповідальність за ухилення від їх виконання.

За час перебування на обліку ОСОБА_5 29.11.2018 року притягався до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП України, а також 08.03.2019 року притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст.126 ч.2,121-6 КУпАП України. Також 22.08.2019 року ОСОБА_5 не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації для проведення реєстрації без поважної на те причини.

Після кожного допущеного порушення з ОСОБА_5 проводились профілактичні бесіди про недопущення порушень порядку і умов відбування іспитового строку та попереджалось про відповідальність за ухилення від встановлених судом обов`язків.

Вчинення засудженим даних правопорушень, котрі потягли за собою адміністративні стягнення самі по собі, без врахування його поведінки, не можуть свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, та не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки дані правопорушення були вчиненні більше 8 місяців і після їх вчинення та проведення профілактичної бесіди засуджений більше не вчиняв правопорушень та не притягувався до адміністративної відповідальності.
Припинення вчинення адміністративних правопорушень свідчить про позитивні зміни в особистості засудженого після профілактичної бесіди й готовність, бажання до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.
Також лише один факт неявки на реєстрацію до органу пробації не свідчить про невиконання ОСОБА_5 обов`язків покладених судом.

Судом встановлено, що іспитовий строк у засудженого ОСОБА_5 закінчився 26.09.2019 р.

Заперечуючи щодо задоволення клопотання прокурор покликався на те, що 15.10.2019 р. ОСОБА_5 15.10.2019 р. повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та на обставину не виконання ним покладених судом обов`язків.

Однак такі доводи прокурора не беруться судом до уваги, оскільки не грунтуються на вимогах закону та порушують принцип презумпції невинуватості виходячи з наступного.

Статтею 64 Конституції України закріплено, що конституційні права, свободи людей і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.
Також у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде доведена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Відповідно до п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.
У рішенні Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнавати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її вину не буде визнано судом у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.
Європейський суд у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.
Аналогічні висновки Європейський суд подав у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України».
В ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі №5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що оскільки в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, тому суд першої інстанції вірно зробив висновок про необхідність звільнення особи від відбування покарання у зв`язку зі спливом іспитового строку.
За таких обставин, сам факт повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, без ухвалення судом вироку про визнання його винуватим у вчиненні даного злочину, не свідчить, що ОСОБА_5 вчинив даний злочин в період іспитового строку.
Також прокурор не довів, які саме обов`язки покладені вироком суду не виконав ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в період іспитового строку належним чином не доведена, обвинувальний вирок у справі не ухвалений, не встановлено не виконання ОСОБА_5 покладених судом обов`язків, термін іспитового строку на даний час закінчився, тому на підставі ч.1 ст.78 КК України та ч.2 ст.165 КВК України підлягає звільненню ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 26.09.2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 78 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , від покарання призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.09.2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи діб з

моменту її проголошення.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригігалом

Суддя ОСОБА_1