Дата документу 10.06.2019 Справа № 336/7509/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/499/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/7509/16-к
Категорія ст. 121 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 , офіційно не працюючого, офіційно не одруженого, освіта середня, раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним та таким, що підлягає зміненню в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Ухвалюючи вирок суд першої інстанції визнав, що достовірно встановити місце скоєння злочину не виявляється можливим, тож в цій частині обвинувачення не є підтвердженим, тим більше, що в обвинувальному акті не зазначено біля входу до якої кімнати, за версією сторони обвинувачення, був нанесений удар. Кваліфікуючи дії її підзахисного суд першої інстанції зазначив, що вважає що ОСОБА_6 який очевидно усвідомлював, що в його руці перебуває саме викрутка, наносячи удар цим предметом в область голови потерпілого безумовно усвідомлював суспільно небезпечний характер вказаного, передбачав спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Проте, на підставі яких доказів суд дійшов такого висновку у своєму вироку суд першої інстанції не зазначив.

Сторона захисту не може погодитись із цим у зв`язку із таким. Як було встановлено зі слів учасників події 09.08.2016 р. сам момент зіткнення потерпілого із обвинувачуваним тривав декілька хвилин. При цьому усі учасники вживали спиртні напої протягом цього дня.

Крім того, ОСОБА_6 значно менший за ростом потерпілого ОСОБА_8 та мав дістати до області голови останнього лише в разі якщо ОСОБА_8 нахилиться до ОСОБА_6 . Отже відсутність у ОСОБА_6 зафіксованих тілесних ушкоджень, не може бути підтвердженням того, що ОСОБА_8 не бив ОСОБА_6 , у той час як свідок ОСОБА_11 особисто бачила, що ОСОБА_12 нахилився до ОСОБА_6 та наносив йому удари. Жодних інших будь яких прямих доказів щодо кваліфікації дій її підзахисного судом не було досліджено та не доведено стороною обвинувачення, яка фактично послалась лише на покази потерпілого.

Просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2018 р. в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 та кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України строком на один рік.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційну скаргу, потерпілого та прокурора, які просили вирок суду залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Строк покарання рахувати з часу фактичного приведення вироку суду до виконання. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2724,11 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 60000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 09 серпня 2016 року в період часу з 17.45 до 18.25 годині ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , умисно наніс ОСОБА_8 , викруткою, яку тримав у правій руці, один удар в область обличчя, спричинивши останньому відкриту проникаючу черепно-мозкову травму: рану нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодженням лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на ліве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Доводи захисника ОСОБА_10 про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 про те, що у серпні 2016 року він мешкав у квартирі АДРЕСА_3 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_13 . У квартирі дві кімнати, в одній жили ОСОБА_6 з ОСОБА_11 , а в іншій ОСОБА_8 з ОСОБА_13 . Конфліктів між ними не виникало, конфлікти були лише між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 . Усі разом вживали спиртні напої. 09.08.2016 року він разом з ОСОБА_13 повернулись додому, а ввечері вечеряли у своїй кімнаті. ОСОБА_6 з ОСОБА_11 були нетверезі та сварились. В якійсь момент ОСОБА_11 забігла до кімнати ОСОБА_8 та ОСОБА_13 та сіла в крісло, коли до кімнати забіг ОСОБА_6 та почав бити ОСОБА_11 по голові. ОСОБА_8 їх обох вивів та вони пішли, а ОСОБА_8 зачинив двері кімнати та вони з ОСОБА_13 сиділи біля телевізору. Десь о 17.30-18.00 у двері постукав ОСОБА_6 та запропонував ОСОБА_8 вийти та поговорити. Коли ОСОБА_8 відчинив двері, то побачив ОСОБА_6 , який тримав праву руку за спиною. Зненацька ОСОБА_6 наніс удар правою рукою, в якій була викрутка, в обличчя ОСОБА_8 та потрапив в око. Після удару ОСОБА_8 впав на ліжко, а ОСОБА_13 виштовхала ОСОБА_6 з кімнати, після чого дала ОСОБА_8 рушник та відвела до ванної кімнати, після чого викликали швидку та поліцію. Після травми ОСОБА_8 відвезли до третьої міської лікарні, а потім до п`ятої, де він лікувався стаціонарно;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що з потерпілим ОСОБА_8 вона мешкає разом як подружжя у квартирі по АДРЕСА_4 . Між свідком та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_11 постійно виникали конфлікти на побутовому ґрунті. 09.08.2016 року вона з ОСОБА_8 повернулись додому приблизно о 15.00 годині та сіли обідати, при цьому вживали горілку, коли до кімнати забігла ОСОБА_11 , а потім забіг ОСОБА_6 , який почав ОСОБА_11 бити. При цьому ОСОБА_11 та ОСОБА_6 обидва були п`яні. ОСОБА_8 їх заспокоював та ОСОБА_11 з ОСОБА_6 пішли, а ОСОБА_8 зачинив двері у кімнату на засувку. Через деякий час до кімнати постукав ОСОБА_6 , який запропонував ОСОБА_8 вийти та поговорити. ОСОБА_8 відчинив двері та ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_13 побачила в руці ОСОБА_6 якийсь предмет, який згодом впізнала як пласку викрутку з червоною ручкою. Вона виштовхала ОСОБА_6 у під`їзд, а потім викликала швидку та поліцію;
- протоколом огляду місця події, який проведений з письмового дозволу ОСОБА_13 , при огляді квартири АДРЕСА_3 в кімнаті, де мешкали ОСОБА_8 та ОСОБА_13 знайдені біля ліжка сліди речовини бурого кольору, а також вилучений рушник зі слідами речовини бурого кольору (т. 1 а.с. 214-215);
- протоколом слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 07.12.2016 року з застосуванням відеозапису кожен з учасників надавав пояснення, які загалом відповідають тим, що надані ними в судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що пояснення, які надані ним під час слідчого експерименту, відповідають дійсним обставинам подій. Потерпілий ОСОБА_8 вказував, що удар ОСОБА_6 наніс йому зненацька, коли потерпілий відчинив двері кімнати, де він мешкав з ОСОБА_13 . Натомість ОСОБА_6 вказував, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 , коли останній увірвався до кімнати, де мешкали обвинувачений з ОСОБА_11 та почав наносити удари обвинуваченому. Показання ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту загалом відповідають показанням обвинуваченого за виключенням того, що свідок ОСОБА_11 вказувала, що зранку 09.08.2016 року ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- висновками судово-медичних експертиз № 3343, 3344д, 4570д, 4572д, 4829д, 4830д, 4831д, згідно яких ОСОБА_8 отримав наступні тілесні пошкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: рана нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодження лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на праве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Пошкодження утворилось від дії предмету, який має колючі властивості. Виникнення пошкодження у ОСОБА_8 можливо при будь-якому розташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони пошкодження. Виникнення пошкоджень у ОСОБА_8 можливе як за обставин, про які вказують обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 , так і за обставин, які вказують потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_13 в ході їх допитів та проведення слідчого експерименту. Водночас при проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 механізм спричинення тілесного ушкодження не вказувала (т. 1 а.с. 217-219, 221-223, 226-228, 229-231, 233-236, 237-240, 242-245, 247-250);
- висновками судово-медичних експертиз № 3206, 3207д, згідно яких в ході огляду ОСОБА_6 15.08.2016 року у обвинуваченого будь-яких зовнішньо видимих тілесних пошкоджень, а також слідів їх загоєння, які б за давністю утворення могли відноситься до подій 09.08.2016 року, не виявлено (т. 2 а.с. 2, 4);
- висновком судово-медичної експертизи № 3244, згідно якого у свідка ОСОБА_13 будь-яких зовнішньо видимих тілесних пошкоджень, а також слідів їх загоєння, які б за давністю утворення могли відноситься до подій 09.08.2016 року, не виявлено (т. 2 а.с. 6);
- висновком експертиз № 3204, 3205д, згідно яких у свідка ОСОБА_11 при обстеженні 15.08.2016 року виявлено крововилив в правій навколоочній області, який утворився від дії тупого (тупих) предметів та кваліфікується як легке тілесне ушкодження, за давністю утворення може відноситись до 08.08.2016 року (т. 2 а.с. 8, 10);
- висновком судово-психіатричної експертизи № 584, з якого вбачається, що ОСОБА_6 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а (згідно матеріалів кримінальної справи) знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи також може віддавати звіт своїм діями та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування із приводу алкоголізму, за психічним станом протипоказань до лікування немає. Психічних розладів, які можуть перешкоджати щодо спілкування з судом та слідством по фактах, що мають значення по справі, на час проведення експертизи не має (т. 2 а.с. 13-19).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , протоколи слідчих дій, висновки експертівє належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні чітко і послідовно розповів зокрема про те, що у двері постукав ОСОБА_6 та запропонував ОСОБА_8 вийти та поговорити, коли він відчинив двері, то побачив ОСОБА_6 , який тримав праву руку за спиною, після цього останній наніс йому удар правою рукою, в якій була викрутка, в обличчя та потрапив в око, які узгоджуються, як з показаннями свідка ОСОБА_13 зокрема про те, що до їх кімнати постукав ОСОБА_6 , який запропонував ОСОБА_8 вийти та поговорити, коли останній відчинив двері то ОСОБА_6 вдарив його, а потім вона побачила в руці ОСОБА_6 якийсь предмет, який згодом впізнала як пласку викрутку з червоною ручкою, вона виштовхала ОСОБА_6 у під`їзд, а потім викликала швидку та поліцію;так і з висновками судово-медичних експертиз, згідно яких ОСОБА_8 отримав наступні тілесні пошкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: рана нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодження лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на праве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Пошкодження утворилось від дії предмету, який має колючі властивості. Виникнення пошкодження у ОСОБА_8 можливо при будь-якому розташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони пошкодження, колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 та висновками експерта про те, що виникнення пошкоджень у ОСОБА_8 можливе за обставини, про які вказує останній під час слідчого експерименту, свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому колегія суддів критично відноситься к показанням свідка ОСОБА_11 , оскільки остання є цивільною дружиною обвинуваченого, а тому зацікавлена в зменшенні кримінальної відповідальності для обвинуваченого ОСОБА_6 .

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними також доводи захисника і про те, що :
- події 09.08.2016 р. сам момент зіткнення потерпілого із обвинувачуваним тривав декілька хвилин. При цьому усі учасники вживали спиртні напої протягом цього дня;

- обвинувачений ОСОБА_6 значно менший за ростом потерпілого ОСОБА_8 та мав дістати до області голови останнього лише в разі якщо ОСОБА_8 нахилиться до ОСОБА_6 ;

- відсутність у ОСОБА_6 зафіксованих тілесних ушкоджень, не може бути підтвердженням того, що ОСОБА_8 не бив ОСОБА_6 , у той час як свідок ОСОБА_11 особисто бачила, що ОСОБА_12 нахилився до ОСОБА_6 та наносив йому удари;

- інших будь яких прямих доказів щодо кваліфікації дій її підзахисного судом не було досліджено та не доведено стороною обвинувачення, яка фактично послалась лише на покази потерпілого.

Не заслуговують уваги доводи захисника і про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати із ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, з огляду на наступне.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого, у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (ст. 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , обвинуваченийОСОБА_6 умисно наніс потерпілому викруткою, яку тримав у правій руці, один удар в область обличчя, при цьому дії ОСОБА_6 носили активний та раптовий характер щодо потерпілого.

За даними висновків судово-медичних експертиз, у потерпілого виявлені тілесні ушкодження відкриту проникаючу черепно-мозкову травму: рану нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодженням лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на ліве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 умисно, завдаючи один удар потерпілому в область обличчя викруткою, яку тримав у руці, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, розраховував на такі можливі наслідки, як поранення потерпілого, від чого його здоров`ю буде спричинено шкоду, і хоча ОСОБА_6 не бажав, але свідомо припускав можливість їх настання. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто він діяв із невизначеним та непрямим умислом.

У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях ОСОБА_6 щодо спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, за якого особа хоча не бажає спричинити шкоди здоров`ю потерпілого, але свідомо припускає можливість спричинення такої шкоди, однак при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкості цієї шкоди. У таких випадках особа має відповідати за той результат своїх дій (завдану шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.121 КК, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі не приведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують йому покарання, а тому призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, оскільки останній, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив тяжкий злочин, що є обставиною, яка обтяжує його покарання, а тому призначене судом першої інстанції реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: