Справа № 467/1300/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_4 , звернулась до суду із заявою, якою порушила питання про заміну невідбутої ним частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

Звернення, зокрема, умотивоване тим, що ОСОБА_4 , засуджений вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

За час відбування покарання характеризується виключно позитивно, мав заохочення за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку, у той час як до дисциплінарної відповідальності не притягувався, підтримує зв`язки з рідними, має двох малолітніх дітей та щиро розкаявся у вчиненому, а тому твердо став на шлях виправлення.

Оскільки приватне підприємство Статус ДЕ ЮРЕ гарантує працевлаштування ОСОБА_4 із відрахуванням 20 % від його заробітку в дохід держави, то адвокат просила суд замінити невідбуті ним 2 роки 3 місяці та 15 днів позбавлення волі на виправні роботи з відрахуванням 20 % із заробітної плати на користь держави.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні засуджений та адвокат підтримали внесене клопотання і просили його задовольнити з підстав, що у ньому викладені.

Представник установи відбування покарання ДУ Арбузинська виправна колонія № 83 заперечив проти висунутих вимог та спростував обставини, що викладені у клопотанні.

Зокрема, вказував на те, що засуджений має стягнення, яке наразі погашене за строком, норми виробітку не виконує, заохочень не має. Більш того, наразі він не відбув такий строк покарання, за відбуття якого можлива заміна покарання на більш м`яке.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що воно внесене передчасно.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався у ракурсі установлених ним обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд питання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходив із такого.

Зокрема, в ході судового розгляду було установлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин ( п.1 ч.4 ст. 82 КК України).

Зокрема, ОСОБА_4 був засуджений за злочин середньої тяжкості і затриманий 11 травня 2018 року, а тому станом на день звернення із цим клопотання від відбув не менше третини строку покарання, призначеного судом.

Але заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення ( ч.3 ст. 82 КК України).

Тож, суд проаналізувавши у сукупності усі наявні у нього дані щодо поведінки та засудженого та його ставлення до праці аби зробити висновок про його виправлення, установив таке.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ Арбузинська ВК № 83 з 08 червня 2018 року.

За час відбування покарання заохочень, застосованих у порядку ст. 131 КВК України, зокрема, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, не мав.

Натомість постановою начальника установи виконання покарань від 06 березня 2019 року на ОСОБА_4 було накладено стягнення у виді догани.

Як наслідок, доводи клопотання про те, що засуджений мав заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праві не відповідають дійсності і повністю спростовані відомостями, що наявні у особовій справі засудженого.

Ким засуджений характеризується позитивно, як те стверджує у своїй заяві адвокат, залишається невідомо, оскільки жодної характеристики на засудженого матеріали його особової справи не містять.

Разом із цим, згідно п. 17 постанови Пленуму верховного суду України N 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Однак, у контесті ставлення засудженого до праці було установлено, що він виконує низькі норми виробітку, а у певні місяці року не виконує їх взгалі.

При цьому, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки.

Однак, суд у цьому випадку не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів у тому, що засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, по суті означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Та за умови того, що засуджений жодного разу заохочений не був, у той час, як притягувався до відповідальності, суду не зрозуміло яким чином він став на шлях виправлення.

Судом не установлено фактів, які б свідчили про процес позитивних змін в особистості засудженого ОСОБА_4 і які б створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Таким чином, суд не встановив наявності правових підстав для застосування ст. 82 КК України у даному випадку, позаяк, доводи, що викладені у даному зверненні на даний час є сумнівними, що не узгоджується із стандартом доведення поза розумним сумнівом.

Саме ж по собі те, що засуджений буде працевлаштований у разі заміни покарання на виправні роботи не може бути достатньою підставою для застосування ст. 82 КК України, оскільки суд виходить із доведеності факту його виправлення на тому чи іншому етапі відбування покарання.

Крім того, за правилом, що установлене у ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, але у цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Водночас, згідно ч.1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років.

Натомість, на день розгляду цього клопотання невідбутий ОСОБА_4 строк покарання у виді позбавлення волі становить більше двох років, що вже саме по собі унеможливлює його заміну на більш м`яке у виді виправних робіт.

Як наслідок, це звернення не можу бути задоволене з мотивів, що викладені судом вище.

За такого, керуючись ст.82 КК України, ст.ст. 369 -372 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1