Провадження № 11-кп/4820/617/19
Категорія : на ухвалу Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2018 року за № 0006690 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого:

-1 вересня 1989 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-22 січня 1992 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 229-6, ст. ст. 42,43 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі;

-19 вересня 1995 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

-17 червня 1998 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-21 червня 2001 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-7 липня 2005 року вироком Хмельницького міського суду за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 жовтня 2019 року включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2019 року, покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; прибувати до суду за кожною вимогою.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, організованою групою.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в складі організованої групи, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Судовий розгляд вказаного кримінального провадження не розпочався, потерпілі не допитані. Враховуючи кількість злочинних посягань, спосіб їх вчинення, дані про особу, який раніше судимий, на момент затримання ніде не працював, не одружений, не має дітей, суд прийшов до висновку про продовження існування, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, зокрема, переховування від суду, вчинення кримінальних правопорушень та незаконного впливу на потерпілих.

Непогоджуючись з цією ухвалою, обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати її та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Вважають ухвалу незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд не взяв до уваги того, що стосовно ОСОБА_7 ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 квітня 2019 року було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час та він не вчиняв жодних дій, які б свідчили про переховування, а також не порушував умов домашнього арешту.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, співучасників не підтверджений жодними доказами, оскільки ніхто із вказаних осіб не звертався в поліцію чи суд про тиск з боку ОСОБА_7 .

Окрім того, з часу оголошення підозри за ч. 4 ст. 190 КК України останній злочинів не вчиняє.

Слідчим суддею не враховано наявність низки важких хвороб у обвинуваченого, які потребують безперервного лікування, зокрема те, що він є ВІЛ-інфікованим, має гепатит, а також є наркозалежною особою та перебуває на замісній терапії.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його адвоката ОСОБА_8 , заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Подане до суду першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, що свідчить про наявність ризику, передбаченого ч. 5 ст. 177 КПК України, тобто він може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення майнового характеру з метою отримання грошових коштів на проживання; обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що передбачає покарання у виді позбавлення на строк до 12 років; може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачений у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Окрім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення; наявність обґрунтованого обвинувального акту про вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років; особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий за злочини проти власності, його незадовільний матеріальний стан.
Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що існують ризики можливого його переховування від суду, та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в суді.
Наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про необхідність обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими.
Доводи захисника про те, що слідчим суддею не було враховано наявність низки важких хвороб у ОСОБА_7 , які потребують безперервного лікування, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки перешкоди для його лікування під час перебування під вартою відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 серпня 2019 року про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 25 жовтня 2019 року включно залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4