ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/283/19 Номер провадження 11-кп/814/683/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Полтава провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 8 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою засудженого: 25 січня 2016 року Центрально-Міським судом м. Кривий-Ріг Дніпропетровської області за п.7, п.12, ч.2 ст.115, ст.69 КК України на 9 років позбавлення волі,
відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що ОСОБА_7 за період відбування покарання має 1 заохочення та 29 стягнень, в тому числі неодноразове поміщення до карцеру та прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду відносно нього скасувати та звільнити його умовно-достроково. Зазначає, що під час відбування покарання у Божковській ВК №16 має заохочення за сумлінне ставлення до праці. Працює днювальним відділення, приймає активну участь у роботах по благоустрою, всю роботу виконує на безоплатній основі. Приймає участь у програмах диференційованого впливу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки.

Як вбачається зі змісту ухвали, судове рішення в повній мірі відповідає вище зазначеним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Центрально-Міським судом м. Кривий-Ріг Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року за п.7, п.12, ч.2 ст.115, ст.69 КК України на 9 років позбавлення волі.
21 січня 2019 року самостійно звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання.

З 05 вересня 2019 року ОСОБА_7 утримується в місцях ув`язнення. За час утримання у ДУ «Криворізький слідчий ізолятор» характеризувався негативно, мав 28 стягнень, заохочень не мав.

З 15 вересня 2016 року по 06 грудня 2017 року відбував покарання у ДУ «Білозерська виправна колонія (№105)», характеризувався негативно, мав 1 стягнення.

З 06 грудня 2017 року відбував покарання у ДУ «Божковська виправна колонія (№ 16)». За період відбування покарання характеризувався в основному позитивно, мав 1 подяку, заохочень не мав. Працевлаштований днювальним, не допускає порушення встановленого правил відбування покарання.

Проте, не зважаючи на тривалий строк відбутого покарання, засуджений за виконання своїх обов`язків отримав лише 1 заохочення, перед цим мав 29 стягнень, що свідчить про недостатні зусилля ОСОБА_7 при виконанні дорученої йому роботи.

Ця обставина, разом з іншими даними щодо поведінки засудженого, вказує на те, що він не став на шлях виправлення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильні висновки про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а відтак - ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення.

Під час апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування оскарженого судового рішення.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 8 лютого 2019 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4