ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2240/19 Справа № 187/689/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000098 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.00 годин 25 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить ухвалусуду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що органами досудового слідства на стадії досудового розслідування було здійснено перекваліфікацію злочину з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України, що свідчить про те, що первинна кваліфікація дій ОСОБА_10 з боку органів досудового слідства була завищена.
Вказує на те, що 25.04.2019 року до суду було подано обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а тому всі дії органу досудового слідства, спрямовані на встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та збирання доказів закінчені, внаслідок чого відсутні з боку ОСОБА_10 ризик знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначає, що ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, також відсутні, внаслідок встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, проведення всіх експертиз, пояснень потерпілих.

Також, ОСОБА_10 стверджує, що не намагатиметься переховуватись від органів досудового слідства та суду, а сприятиме судовому розгляду справи, оскільки він особисто зацікавлений у його повному та всебічному розгляді, та якнайшвидшому винесенню судового рішення.

Відповідно до матеріалів провадження, підозрювані сприяли проведенню досудового розслідування, давали правдиві показання, що зафіксовано в протоколах допиту підозрюваного та в протоколах проведення слідчого експерименту.

Посилається на те, що матеріали, долучені до обвинувального акта, та клопотання жодним чином не підтверджують існування ризику, що ОСОБА_10 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Крім цього зазначає, що ОСОБА_10 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, а також міцні соціальні зв`язки зі своєю родиною.

Окрім цього, вказує на те, що обвинувачені добровільно відшкодували завдані матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_12 в розмірі 3250 грн.. Щодо відшкодування матеріальної шкоди іншим потерпілим, то стороною захисту ведуться перемовини з цього питання.

Посилається на те, що обвинувачені визнають свою вину та щиро каються.

Вказує на те, що суд не надав жодного доказу на підтвердження ухваленого ним рішення.

Також зазначає, що прокурором не було дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.184, ч.1 ст.199 КПК України, оскільки клопотання про продовження запобіжного заходу було вручене прокурором за декілька хвилин до фактичного початку судового засідання, що підтверджується відміткою на останньому аркуші вказаного клопотання, а також судом було підтверджено, що клопотання було подано суду безпосередньо під час судового засідання 27.06.2019 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги посилання сторони захисту щодо порушення прокурором вимог, передбачених ч.1 ст.199 КПК України, а також, що вона просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки в ухвалі суду зазначене не відображено.

Також, вона звертала увагу суду на те, що органами досудового слідства на стадії досудового розслідування було здійснено перекваліфікацію злочину з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України, що свідчить про те, що первинна кваліфікація дій ОСОБА_11 з боку органів досудового слідства була завищена.
Вказує на те, що 25.04.2019 року до суду було подано обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а тому всі дії органу досудового слідства, спрямовані на встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та збирання доказів закінчені, внаслідок чого відсутні з боку ОСОБА_11 ризик знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначає, що ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, також відсутні, внаслідок встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, проведення всіх експертиз, пояснень потерпілих.

Також, ОСОБА_11 стверджує, що не намагатиметься переховуватись від органів досудового слідства та суду, а сприятиме судовому розгляду справи, оскільки він особисто зацікавлений у його повному та всебічному розгляді, та якнайшвидшому винесенню судового рішення.

Посилається на те, що матеріали, долучені до обвинувального акта, та клопотання жодним чином не підтверджують існування ризику, що ОСОБА_11 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Крім цього зазначає, що ОСОБА_11 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та позитивну характеристику, а також міцні соціальні зв`язки зі своєю родиною.
Окрім цього, вказує на те, що обвинувачені добровільно відшкодували завдані матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_12 в розмірі 3250 грн.. Щодо відшкодування матеріальної шкоди іншим потерпілим, то стороною захисту ведуться перемовини з цього питання.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.00 годин 25 серпня 2019 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що обставини, що враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у скоєнні злочину, який відноситься до категорії тяжких, окрім цього суд враховує думку потерпілого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_13 щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди. Підстав для застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього цілодобового арешту - не має. Таким чином, лише продовження строку дії застосованого раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам продовження вчинення злочинів, переховування від суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Петриківського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській областіпроводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098від 06.03.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, ухвалами слідчого судді від 07.03.2019 року до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27.06.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачені можуть продовжити вчиняти злочини, переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, окрім цього, враховано думку потерпілого ОСОБА_7 , якому не відшкодовано матеріальної та моральної шкоди.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання захисників щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені ризики не були враховані судом першої інстанції.
Доводи про те, що обвинувачені раніше не судимі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають постійне місце проживання, а також міцні соціальні зв`язки зі своїми родинами, а також, що обвинувачені визнають свою вину та щиро каються, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження захисників щодо добровільного відшкодування обвинуваченими завданих матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_12 в розмірі 3250 грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом першої інстанції, окрім цього, враховано також думку потерпілого ОСОБА_7 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, якому шкоду, завдану ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не було відшкодовано.
Також, судом першої інстанції враховано, що на час розгляду вказаного клопотання не було допитано потерпілих, свідків, обвинувачених.
Доводи щодо несвоєчасного вручення клопотання не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 рокущодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4