Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/481/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000520 від 20.09.2018 року за зміненою апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2019 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця селища Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, одруженого, маючого на утримання неповнолітню доньку 2007 року народження, фізичної особи підприємця, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керувати транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
На підставі ч.1 п.1,2 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 5148 грн.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня обласної ради» до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення витрат понесених на лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Відмовлено у задоволенні цивільного позову прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Добровеличківської центральної районної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення витрат понесених на лікування потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, вчиненому за наступних обставинах.
Так, 19.09.2018 року близько 20 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_9 порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ступінь сп`яніння становила 2,67% керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві ОСОБА_11 , рухаючись з смт. Добровеличківка в напрямку с. Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, ігноруючи вимоги п.п.1.5, 2.3 (б,д) ПДР України (п.1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 (б) для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну… і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі; п.2.3 (д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху),через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, грубо порушуючи вимоги п.10.1, 14.2 (в) ПДР України (п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 14.2 (в) перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) не переконавшись у безпеці дорожнього руху, почав виконувати маневр обгону та здійснив виїзд керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де в подальшому відбулося зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110206, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 ..
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ЗАЗ-110206, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 690 від 03.12.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми черевної порожнини з розривом селезінки, з подальшою спленектомією, внутрішньочеревної кровотечі; закритої травми грудної клітини: забій правої легені, правобічний гемоторакс: закритого перелому правого наколінника; компресіонного перелому тіла 1-поясничного позвонка 1-го ступеня; рваної рани носа з розривом слизової і хряща перетинки, гематом м`яких тканин лівої здухвинної ділянки; синця правої здухвинної ділянки. Дані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.
Крім того, пасажир автомобіля ЗАЗ-110206, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи №689 від 30.11.2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран в ділянці обличчя, гематом навколо обох очей, гематоми чола справа, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
В результаті неправомірних дій водія автомобіля під керуванням ОСОБА_9 настали відповідні наслідки.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим терміном на 1 рік. В решті вирок суду залишити без змін.
Свої вимоги обґрунтував тим, що звільняючи ОСОБА_9 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку взагалі не зазначив підстави та правову позицію щодо відмови у призначенні додаткового покарання.
В ході допиту в судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердив той факт, що перед ДТП вживав алкогольні напої та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить і результат алкотестера на Драгер від 19.09.2018, згідно якого у нього ступінь сп`яніння становила 2.67 проміле. Також суд врахував як обтяжуючу вину обставину - перебування водія ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння.
Вказав, що призначене ОСОБА_9 мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі та не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з огляду на те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відповідно потерпілі отримали тяжкі та легкі тілесні ушкодження.
Так, Законом України № 1446-VIII від 07.07.2016 внесено зміни до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом посилення відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відтак, для водія, який керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і підпадає під ознаки ст. 130 КУпАП є обов`язковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
У той же час, ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вчинив ДТП, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження і його дії є кримінально карними, не поніс покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно судом не враховано ступінь суспільної небезпеки особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. А саме те, що водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху - водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також власності третіх осіб.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство у частині дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого, прокурора який підтримав змінену апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, потерпілої ОСОБА_7 яка просила не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочині, крім визнання своєї вини, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини справи та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності раніше не притягувався, одружений, на утриманні має малолітню доньку 2007 року народження, працює приватним підприємцем, на «Д» обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілому та відшкодування цивільних позовів, понесених витрат на лікування потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 та врахував обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку. Врахував висновок органу пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб. Врахував позицію потерпілої, яка не має до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру і просила суд не позбавляти його волі та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування керувати транспортними засобами із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Проте, на переконання колегії суддів, при призначенні покарання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо призначення ОСОБА_9 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння вчинив ДТП, внаслідок чого потерпілі отримали тяжкі та легкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених засудженим грубих порушень ПДР, формально вказавши на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення діяння ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння та фактично не врахував її.
Разом із тим, вказані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети. А сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_9 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так й іншими особами.
За таких підстав, колегія суддів доходить переконливого висновку, що судом першої інстанції не враховано ступінь суспільної небезпеки особи, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, яка є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, яке йому слід призначити з позбавленням права керувати транспортними засобами, але враховуючи особу обвинуваченого на 1 рік.

Разом із тим, в апеляційній скарзі прокурора не обґрунтовано необхідність призначення ОСОБА_9 основного покарання саме у розмірі 5 років позбавлення волі, тому колегія суддів не вбачає підстав для посилення основного покарання у виді позбавлення волі, та вважає що призначене судом першої інстанції основне покарання у виді 3 років позбавлення волі з урахуванням особи обвинуваченого та всіх пом`якшуючих обставин покарання є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання ОСОБА_9 із ухваленням нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2019 року стосовно ОСОБА_12 скасувати в частині призначення покарання.

Дишлюка ОСОБА_13 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Покласти на ОСОБА_12 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти у повноважений органа з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_14 Ремез