Код суду 233 Справа № 233/3848/19
Вирок
Іменем України
18 липня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 (відеоконференція),
обвинуваченого ОСОБА_5 (відеоконференція)
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполь, Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, не судимий, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.260 КК України, -
Відповідно до обвинувального акту від 29 травня 2019 року під час досудового розслідування встановлено, що 07 квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, учасники збройного формування були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
Так, 25 жовтня 2014 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити на виявилось можливим, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, маючи намір на вступ до незаконного збройного формування, прибув до Червоногвардійського району міста Макіївки, Донецької області де вступив до незаконного збройного формування «Костянтинівський розвідувальний батальйон» самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».
При цьому, ОСОБА_6 вступаючи до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.
Діючи далі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законом збройного формування, ОСОБА_6 , увійшов до незаконного збройного формування «Костянтинівський розвідувальний батальйон», під командуванням невстановленої особи. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_6 , дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань, при цьому проходив навчання з використанням вогнепальної зброї та фізичної підготовки.
Після чого, починаючи, з 25 жовтня по 27 грудня 2014 року, ОСОБА_6 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », систематично виконував накази свого керівництва та ніс караульну службу з вогнепальною зброєю по охороні периметра розташування незаконного збройного формування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого в приміщеннях МИС у Червоногвардійеькому районі міста Макіївки, Донецької області, більш точну адресу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, тим самим підтримуючи подальше функціонування вказаного незаконного збройного формування.
Дії ОСОБА_7 та невстановлених осіб носили тривалий характер та виразились в активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам української влади із застосуванням вогнепальної зброї.
В результаті діяльності зазначеного не передбаченого законом збройного формування на території Донецької області було вчинено низку тяжких та особливо тяжких злочинів.
Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України, як дії, що виразились в участі у діяльності не передбачених законом збройних формуваннях.
Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 , зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у судовому провадженні. Крім того, вказаною угодою сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (три) роки без конфіскації майна зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та підозрюваним, в присутності його захисника, відповідає вимогам закону, не порушує законних прав чи інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я, за місцем проживання не перебуває, характеризується посередньо, вважається особою не судимою та такою, що не притягався до адміністративної відповідальності, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 - 2009 року народження, працездатний але офіційно не працевлаштований.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_5 можливо без реального відбування призначеного покарання і його варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки він беззастережно визнав обвинувачення в обсязі викладеному в обвинувальному акті у судовому провадженні, щиро розкаявся у скоєному, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дає підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 29 травня 2019 року про визнання винуватості, укладеною між прокурором і підозрюваним ОСОБА_5 у присутності його захисника і призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільного позову - не заявлено.
Відомостей щодо речових доказів та судових витрат на залучення експертів суду не надано.
Під час судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувались та суд не знаходить підстав для їх застосування.
Керуючись ст.ст.314,373,374,475 КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 травня 2019 року між прокурором Прокуратури Донецької області ОСОБА_8 , та підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1