УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2019 року м. Слов`янськ
Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
заявника ОСОБА_4 ,
представника заявника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) клопотання ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
17 вересня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту автомобіля марки «Опель» модель «Астра» в кузові сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 . На обґрунтування клопотання заявником зазначено, що постановою слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області від 13 серпня 2019 року вирішено закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , який діє на підставі договору № 48 про надання правової допомоги від 05 червня 2019 року, підтримав клопотання у повному обсязі та пояснив, що потреба у накладенні арешту на автомобіль відпала, оскільки кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року закрите, однак, арешт з автомобіля не знятий, що перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню ОСОБА_4 своїм майном.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту, оскільки ОСОБА_4 не є власником автомобіля. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу авто належить ОСОБА_6 , тому вважає підстави для скасування арешту за клопотанням користувача автомобіля відсутні.

Вислухавши думку заявника, представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

15 квітня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, надійшло клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 11 квітня 2019 року до чергової частини Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області, надійшло повідомлення про те, що біля будинку № 4 по вул. Д. Галицького (Смольна) м. Слов`янськ, був зупинений автомобіль марки «Опель» модель «Астра» державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , при перевірці було виявлено відсутність номерів вузлів та агрегатів. (ЄО 10909 від 11.04.2019).

11 квітня 2019 року був проведений огляд місцевості розташований біля будинку № 4 по вул. Данила Галицького (Смольна) м. Слов`янськ, на якому розташовується автомобіль марки «Опель» модель «Астра» в кузові сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Номер кузова № НОМЕР_2 , при огляді автомобіля був встановлений номер кузова № НОМЕР_3 . Зазначений автомобіль було вилучено та поміщено майданчик тимчасового зберігання.

Опитаний ОСОБА_4 вказав, що він в перших числах лютого 2019 року побачив об`яву на сайті «Авторіа» за якою продавався вищевказаний автомобіль, на що, подзвонивши на номер, який був указаний у об`яві він зустрівся з продавцем у м. Гребінка Полтавської області, де візуально звіривши номера придбав вищевказаний автомобіль. Далі 11 квітня 2019 року їхав по автодорозі вул. Д. Галицького (Смольна) м. Слов`янськ де був зупинений працівниками поліції, після перевірки документів і звірки номерів кузова було виявлено що номер кузова не відповідає дійсності даних які були записані у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

11 квітня 2019 року автомобіль марки «Опель» модель «Астра» в кузові сірого кольору державний номер НОМЕР_1 , 2 ключа до автомобілю, брелок сигналізації, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «Опель» модель «Астра» в кузові сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , два ключі до автомобілю, брелок сигналізації, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом позбавлення права на відчуження та користування майном.

Постановою слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 від 13 серпня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (Bezymyannaya v. Russia) (заява № 21851/03) ЄСПЛ констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже, порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони».

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Проте кримінальне провадження, в межах якого накладено арешт на автомобіль марки «Опель» модель «Астра» в кузові сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , закрито на стадії досудового розслідування, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного заявником питання в порядку кримінального судочинства потребує відновлення кримінального провадження, яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Для відновлення справи необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки особи і таким чином призведе до погіршення її правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного ОСОБА_4 питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту її прав та законних інтересів.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із закриттям кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

У наведеній постанові закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. До цього ж зводяться і роз`яснення, надані Верховним Судом України у пункті четвертому постанови Пленуму від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Саме до цього зводиться позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 15 травня 2019 року № 372/2904/17-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як було встановлено в судовому засіданні, постановою слідчого від 13 серпня 2019 року було закрито кримінальне провадженні за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Статтею 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження.
Частиною 3 ст. 174 КПК України встановлено, що прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна задоволенню не підлягає, оскільки на теперішній час кримінальне провадження № 0000697 від 12 квітня 2019 року, в межах якого накладено арешт, закрите, підстави для зняття арешту слідчим суддею відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 174 КПК, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 від 12 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні під час її оголошення - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 23 вересня 2019 року.

Слідчий суддя

Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1