Код суду 233 Справа № 233/191/18
Вирок
Іменем України
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростишів, Житомирської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працює ПП «Ченчик» оператором ріжучого станка, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст.89 КК України,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
Згідно статті1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-Х11 зі змінами: особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації), згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» №303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.
23 серпня 2014 року Житомирським ОМВК Житомирської області, ОСОБА_9 було призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час НОМЕР_2 ), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіо-телефоніста.
Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.ст.9,11,14,16,37,40,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст. 23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил країни, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
19 квітня 2016 року старший солдат ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем за призивом під час мобілізації на особливий період, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою ухилення від проходження військової служби, не повернувся вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час НОМЕР_2 ), яка на той час дислокувалась в АДРЕСА_3 , а поїхав додому у АДРЕСА_4 , проводячи час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків несення військової служби, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управляння не заявляв, не вживав заходів для повернення до військової частини.
16 січня 2018 року старший солдат ОСОБА_9 , усвідомивши власну противоправну поведінку, самостійно прибув до військової прокуратури Донецького гарнізону та повідомив про свою належність до військової служби, таким чином припинив вчиняти кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він проходив військову службу за мобілізацією з 2014 року у військовій частині НОМЕР_1 на посаді радіо телефоніста відділення зв`язку. З 19 квітня 2016 року у зв`язку з народженням дитини він перебував вдома в Житомирській області. В січні 2018 року йому зателефонували з військової прокуратури і повідомили, що треба прибути. Йому було відомо про наслідки неприбуття до військової частини. Шкодує про вчинене, просить не карати його суворо, оскільки він має двох малолітніх дітей. На теперішній час він демобілізований.
Встановивши, правильність розуміння обвинуваченим суті обставин скоєння кримінального правопорушення, відсутність сумнівів в добровільності і істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України - як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштований, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд визнає - щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_9 , складену Костянтинівським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, рівень ризику вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_9 , з урахуванням особи винного, який в силу ст. 89 КК України є не судимим, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, має стійкі соціальні зв`язки, двох малолітніх дітей, працює, та враховуючи не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ним кримінального правопорушення та відсутність завдання суттєвої шкоди державі; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_9 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавленні волі в межах санкції ч. 4 ст.407 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання.
Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_9 до вчиненого, характеризуючи дані останнього, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого військового звання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Судових витрат у кримінальному провадженні не має.
Відомості про речові докази відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1