ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1226/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 613/581/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишені без розгляду.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до двох років, тобто, вчинений ОСОБА_7 злочин, згідно з положеннями ч.2 ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Кримінальне правопорушення, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , було вчинене 22.02.2015 року і з часу вчинення злочину минуло понад три роки. Перебіг строку давності по даному кримінальному провадженню не зупинявся, обвинувачений після 22.02.2015 року інших злочинів не вчиняв.

З огляду на викладене, районний суд дійшов висновку, що клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, підлягає задоволенню.

Крім того, даною ухвалою суду першої інстанції були залишені без розгляду цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з одночасним роз`ясненням їх права на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Дане рішення було вмотивовано тим, що відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону через незаконне закриття кримінального провадження та залишення цивільного позову без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_9 зазначила, що судом першої інстанції допущено неповноту судового слідства, упередженість в дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд не врахував, що злочином їй було спотворено обличчя та залишив без розгляду цивільний позов.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду всі учасники кримінального провадження були завчасно та належним чином повідомлені, в тому числі й потерпіла ОСОБА_9 й її представник ОСОБА_11 , що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Також судом вживалися додаткові заходи щодо повідомлення апелянта ОСОБА_9 за допомогою засобів мобільного зв`язку, які були нею зазначені в апеляційній скарзі, однак це виявилося неможливим з незалежних від суду причин.
ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_11 не повідомили апеляційний суд про причини свого неприбуття, клопотань про перенесення слухання справи не заявляли, у зв`язку з цим та на підставі ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведений за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке згідно з положеннями ч.2 ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Даний злочин вчинений 22.02.2015 року, тобто з моменту його вчинення минуло більше трьох років. За цей час обвинувачений ОСОБА_7 інших злочинів не вчиняв, отже перебіг строку давності не переривався.
Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стосовно доводів апеляційної скарги з приводу неврахування судом першої інстанції факту спотворення обличчя потерпілої внаслідок вчиненого злочину, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Так, до районного суду надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд позбавлений процесуальної можливості виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни обсягу обвинувачення, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Крім того, колегія суддів, вважає висновок районного суду про залишення цивільних позовів без розгляду обґрунтованим та законним, оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс не передбачає можливості розгляду цивільного позову при вирішенні питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності. Однак, залишення цивільного позову без розгляду не позбавляє цивільних позивачів права звернутися за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства, про що було роз`яснено в оскаржуваній ухвалі районного суду.
Як правильно зазначив, суд першої інстанції, відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому, тоді як по даній справі вказані рішення не приймалися.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги потерпілої немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 13 червня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: