Справа №592/6176/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/593/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 3 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 1; 115 ч. 1; 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання:

за ст. 185 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років;

за ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, ОСОБА_9 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_9 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 31 березня 2017 року по 3 квітня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою та визначено ОСОБА_9 рахувати строк відбуття покарання з 31 березня 2017 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Козацьке, Конотопського р ну, Сумської обл., мешканка АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_10 зараховано у строк покарання строк її попереднього ув`язнення з 31 березня 2017 року по 3 квітня 2017 року та з 4 квітня 2017 року по 3 квітня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою та визначено ОСОБА_10 рахувати строк відбуття покарання з 31 березня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в порядку ст.124 КПК України, на користь держави процесуальні витрати по 960,37 грн. з кожного.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні таких кримінальних правопорушень.

26 березня 2017 року, близько 10 ї години, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на вул. І. Кавалерідзе у м. Суми, зустріли раніше їм не знайому ОСОБА_11 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. та розпили разом з нею на вулиці пляшку коньяку, придбану за кошти потерпілої.

Познайомившись з потерпілою ОСОБА_11 у такий спосіб, погодившись на її пропозицію у неї дома розпити спиртні напої, машиною таксі приїхали до місця проживання ОСОБА_11 розташованого у АДРЕСА_2 , де на кухні квартири продовжили усі разом вживати спиртні напої.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв, перебуваючи на кухні вказаної квартири, ОСОБА_9 побачив на кухонному столі мобільний телефон «LG G3 Stylus Dual D690», чорного кольору, належний потерпілій ОСОБА_11 . Скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, ОСОБА_9 викрав вказаний телефон, вартістю 2267 грн., з карткою оператора мобільного зв`язку «Lifecel», на рахунку якої грошових коштів не було, та чохлом фірми «Nillkin», не представляючим для потерпілої матеріальної цінності, поклавши телефон до кишені своїх штанів, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Продовжуючи розпивати спиртні напої, 26 березня 2017 року, точного часу під час досудового розслідування встановити не вдалось, між ОСОБА_9 і ОСОБА_11 виник словесний конфлікт у ході якого ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та з метою умисного позбавлення життя ОСОБА_11 , схопив на кухонному столі ніж яким наніс ОСОБА_11 два удари в життєво важливий орган шию, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді рани, що розташована на правій переднє боковій поверхні шиї, на 6,7 см. нижче основи вушної раковини, овоїдно трикутної форми, розмірами 1,8 х 0,6 см., рановий канал якої проходить в глиб органокомплексу шиї знизу вгору та дещо зліва праворуч, має довжину близько 5 см., по його ходу маються ушкодження загальної сонної артерії відокремлення ділянки стінки з утворенням овоїдного отвору та лепесткоподібного клаптя, який фіксований в верхньому краї ушкодження, у виді щілиноподібного наскрізного ушкодження стінки гортані з рівними краями та гострокутними кінцями, довжиною 1,2 см., розташованого між правим рогом щитоподібного хряща та під`язичної кісткою, у виді щілиноподібного ушкодження м`яких тканин в ділянці тіла 4 го шийного хребця, у виді садна лінійної форми з поверхнею вкритою згортками крові, розміром 2,5 х 0,2 см., горизонтально розташованого праворуч від рани на тлі блідо рожевого синця розмірами 2,8х0,9 см., у виді рани веретеноподібної форми, розмірами 1 х 0,3 см., рановий канал якої проходить крізь спинномозковий канал, потиличний отвір, проникає в порожнину черепу, ушкоджує середній та довгастий мозок, мозочок, що розташована на задній поверхні шиї ліворуч на 4 см. від серединної лінії.

Смерть потерпілої ОСОБА_11 настала в результаті колюче ріжучого поранення стволової частини головного мозку та мозочка, яке привело до ураження життєво важливих ділянок центральної нервової системи та призвело до розвитку гострої серцево судинної недостатності.

З метою уникнення відповідальності за вчинене, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 вийшли з квартири ОСОБА_11 , зачинивши при цьому вхідні двері квартири на ключ.

Вийшовши з під`їзду будинку на вулицю, у ОСОБА_9 та з ОСОБА_10 виник спільний умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , яке залишилось в її квартирі та від якої у них був ключ.

Реалізовуючи свій умисел на крадіжку майна ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_9 , діючи повторно, повернулись до квартири АДРЕСА_3 де за допомогою наявного у них ключа відкрили вхідні двері квартири, таким чином проникнувши всередину квартири, звідки, діючи таємно викрали належні ОСОБА_11 ноутбук «Asus X540SA» із зарядним пристроєм до нього, вартістю 5579 грн., жіночий гаманець, розмірами 25 х 10 см., із натуральної шкіри змії, вартістю 1544 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 230 грн., сумку для документів, розмірами 40 х 25 х 10 см., чорного кольору, із зображенням «Великої Британії», вартістю 156 грн., а всього майна на загальну суму 7509 грн.

Викрадене майно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перенесли до свого місця мешкання у буд. АДРЕСА_1 .

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, з послідуючими змінами і доповненнями, ставить питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений ОСОБА_9 обґрунтовує тим, що під час судового розгляду суд проігнорував його спроби оскарження дій слідчого і прокурора, не забезпечив можливості на справедливий судовий розгляд та безпідставно відмовив у виклику свідків.

Вказує обвинувачений й на те, що судом були відхилені його чисельні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Звертає увагу обвинувачений й на те, що органами досудового розслідування було порушену процедуру обшуку за його місцем мешкання та порядок повідомлення його про підозру.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 .

На думку захисника ОСОБА_7 суд дійшов до помилкового висновку, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 доводять вину обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки всі допитані в судовому засіданні свідки не були очевидцями злочину і не доводять вину ОСОБА_9 у вчиненому.

Не погоджується захисник й з письмовими доказами які суд поклав в основу обвинувачення ОСОБА_9 . Захисник вказує, що в ухвалі про надання дозволу на обшук в помешканні обвинуваченого прямо не вказано про відшукування майна потерпілої гаманця та сумки і стороною обвинувачення не надано доказів накладення арешту на це майно, а тому, відповідно до ст. 236 ч. 7 КПК України, вказане майно не може бути доказом у цьому кримінальному провадженні і підлягає негайному поверненню.

Крім того, захисник зазначає й про те, що назва телефону вилученого під час обшуку та вказана у протоколі обшуку суттєво відрізняється від назви телефону зазначеного в обвинувальному акті, а оскільки в матеріалах справи відсутній відеозапис обшуку то неможливо встановити чи було вилучене майно предметом крадіжки.

Зазначає захисник й про те, що на жодному із вилучених ножів під час огляду місця події не виявлено слідів причетності ОСОБА_9 до кримінального правопорушення.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненому, правильності кваліфікації їх дій, а також визначеного ОСОБА_9 покарання, ставить питання про скасування вироку суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

На думку прокурора, визначена судом ОСОБА_10 міра покарання є недостатньою для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Посилаючись на такі обставини, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення усіх апеляційних скарг, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 про підтримку поданих ними апеляційних скарг, пояснення обвинуваченої ОСОБА_10 та думку захисника ОСОБА_8 про заперечення апеляційної скарги прокурора, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_9 за ст. ст. 185 ч. 1; 115 ч. 1; 185 ч. 3 КК України.

До вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при дослідженні показань потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також письмових доказів, зокрема протоколу огляду місця події, від 27.03.2017 року (т. 1 а. п. 191 218; 219; 241), висновку трасологічної експертизи (т. 2 а. п. 16 19), висновку судово медичної експертизи (т. 1 а. п. 220 222; 240), висновку судово медичної криміналістичної експертизи ножа (т. 1 а. п. 223 227), висновку судово медичної цитологічної експертизи (т. 1 а. п. 243 245), протоколу проведення слідчого експерименту, від 31.03.2017 року, з участю підозрюваного ОСОБА_9 (т. 2 а. п. 39 42), висновку судово медичної експертизи, проведеної за наслідками слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_9 (т. 2 а. п. 43), протоколу проведення слідчого експерименту, від 31.03.2017 року, з участю підозрюваної ОСОБА_10 (т. 2 а. п. 64 67; 69 DVD диск), висновку судово-медичної експертизи, проведеної на підставі слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_10 (т. 2 а. п. 68), матеріалів обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_9 та його співмешканки обвинуваченої ОСОБА_10 (т. 1 а. п. 228 230), висновку судової дактилоскопічної експертизи по сліду пальця руки, вилученому з пляшки з під коньяку «Борисфен» (т. 2 а. п. 21 31); висновку товарознавчої експертизи (т. 2 а. п. 33 38), висновку амбулаторної судово психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 2 а. п.97 99).

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 з приводу безпідставності висновків суду в частині доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , з тих підстав, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були очевидцями злочину і не доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні вбивства ОСОБА_11 .

Так, на підставі показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом були встановлені обставини того, що 26 березня 2017 року потерпіла ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували на вул. І. Кавалерідзе у м. Суми і у подальшому машиною таксі приїхали до місця проживання ОСОБА_11 , розташованого у АДРЕСА_2 , де у послідуючому був виявлений труп ОСОБА_11 .

Вина ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 доводиться поясненнями самого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які вони надавали під час проведення слідчих експериментів з їх участю, оскільки добровільність цих пояснень зафіксована протоколами та відеозаписами цих слідчих дій і ці пояснення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 повністю узгоджуються з наявними в матеріалах письмовими доказами, зокрема протоколом огляду місця події (т. 1 а. п. 191 218; 219; 241) щодо факту виявлення трупа ОСОБА_11 та висновками судово медичної експертизи (т. 1 а. п. 220 222; 240), судово медичної криміналістичної експертизи (т. 1 а. п. 223 227) щодо обставин змиву крові ОСОБА_10 з ножа, яким ОСОБА_9 завдавав ударів ОСОБА_11 .

Знаходячи законними висновки суду щодо встановлення обставин нанесення ОСОБА_9 ударів ножем потерпілій ОСОБА_11 , що спричинило настання смерті останньої, колегія не вбачає підстав й для задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 щодо відсутності слідів причетності ОСОБА_9 до кримінального правопорушення на жодному із ножів з вилучених, як доказ у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції на основі належно оцінених доказів дійшов до обґрунтованого висновку про обраний ОСОБА_9 спосіб захисту у кримінальному провадженні, шляхом зміни показів під час судового розгляду, що підтверджується й зміною своїх показів іншою обвинуваченою ОСОБА_10 , яка під час судового розгляду у суді першої інстанції не визнавала факту викрадення майна ОСОБА_11 за попередньою змовою ОСОБА_9 , однак під час здійснення апеляційного перегляду вироку суду пояснила, що вона з ОСОБА_9 вчиняла крадіжку майна вбитої ОСОБА_11 ..

Виходячи з цих обставин, а також наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, колегія суддів знаходить законними й висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_9 за ст.ст. 185 ч. 1; 185 ч. 3 КК України.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг захисту з приводу порушення порядку проведення обшуку та вилучення майна за місцем мешкання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що обшук за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_9 та його співмешканки обвинуваченої ОСОБА_10 був проведений на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми, від 31 березня 2017 року, якою був наданий дозвіл на відшукування знаряддя кримінального правопорушення та майна належного потерпілій ОСОБА_11 (т. 1 а. п. 228), а тому, відсутність прямої вказівки у ухвалі слідчого судді на вилучення належних потерпілій ОСОБА_11 гаманця, ножа та сумки не дає підстав для визнання недопустимим доказом протоколу обшуку та вилучення належного потерпілій ОСОБА_11 майна.

Не може погодитись колегія суддів й з мотивами апеляційної скарги захисника з приводу різниці у вказівці назви телефону зазначеної в протоколі обшуку та обвинувальному акті, оскільки, виходячи з обставин встановлених судом та пояснень наданих ОСОБА_10 під час слідчого експерименту і у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, у колегії суддів відсутні підстави для сумніву у доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні викрадення телефону ОСОБА_11 .

Колегія суддів не може погодитись й з мотивами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо вчинення судом перешкод у здійсненні оскарження дій слідчого і прокурора під час досудового слідства та здійсненні судового розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 , як у суді першої інстанції, так і суді апеляційної інстанції, не вказав на обставини діяльності чи бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні які він бажав оскаржити.

При цьому, захистом не доведено, що обвинувачений ОСОБА_9 під час здійснення досудового розслідування був обмежений скористатись своїм правом оскарження діяльності слідчого і прокурора у передбачений законом спосіб.

Що стосується мотивів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу відмови судом у виклику свідків, які були понятими під час проведення слідчих дій, то матеріали провадження, зокрема й апеляційна скарга, не має мотивів необхідності здійснення допиту цих свідків, у той час як з доказів покладених судом в основу обвинувачення ОСОБА_9 не вбачається необхідності допиту понятих залучених для проведення слідчих дій.

Не може колегія суддів погодитись й з мотивами апеляційної скарги з приводу порушеного права ОСОБА_9 на ознайомлення з матеріалами справи, оскільки вказані обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. При цьому колегія суддів враховує, що під час підготовки до апеляційного розгляду за клопотаннями ОСОБА_9 його було забезпечено можливістю ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, якою він скористався.

Призначаючи покарання відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_9 , обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обґрунтовано визначив вид та міру покарання, як за кожним кримінальним правопорушенням та остаточно за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на тривалий термін його відбуття, приймаючи до уваги, що таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим та таким, що є достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування вироку суду в частині засудження ОСОБА_9 , а отже відсутні підстави й для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 .

Перевіряючи апеляційні вимоги прокурора щодо м`якості визначеної судом міри покарання ьобвинуваченій ОСОБА_10 за ст. 185 ч. 3 КК України, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції визначив у відповідності до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинуваченої ОСОБА_10 та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що призначаючи ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції виходив з того, що вчинений ОСОБА_10 злочин відноситься до тяжкого злочину, у вчиненні якого вона не покаялась, оскільки під час судового розгляду всіляко намагалась ввести суд в оману, як з метою уникнення особистої відповідальності за вчинене, так із з метою допомогти обвинуваченому ОСОБА_9 уникнути відпорвідальності за вчинення умисного вбивства людини, Завдану викраденням майна шкоду потерпілим ОСОБА_10 не відшкодувала і не вживала ніяких заходів щодо її відшкодування, а тому, на думку колегії суддів рішення суду першої інстанції, незважаючи на те, що ОСОБА_10 раніше не судима, а тому рішення суду першої інстанції, що виправлення та попередження вчинення ОСОБА_10 нових злочинів, можливе лише за умови її ізоляції від суспільства, є обгрунтованим.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі ставлячи питання про призначення ОСОБА_10 більшої міри покарання у виді позбавлення волі, а ніж визначив суд, фактично посилається лише на тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, однак, виходячи з викладеного та меж санкції ст. 185 ч. 3 КК України, колегія суддів не може погодитись з такими мотивами апеляційної скарги, так як прокурором не доведено, що виправлення ОСОБА_10 можливе лише шляхом призначення їй покарання у виді позбавлення волі в максимальній межі визначеній санкцією ст. 185 ч. 3 КК України.

Знаходячи визначене судом ОСОБА_10 покарання достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду в цій частині.

Колегією суддів встановлено, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції у відповідності з ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року ) зарахував обвинуваченим у строк відбування ними покарання строк їх попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 31 березня 2017 року по 3 квітня 2019 року, включно, а ОСОБА_10 з 31 березня 2017 року по 3 квітня 2017 року та з 4 квітня 2017 року по 3 квітня 2019 року, тобто обвинуваченим зараховано строк їх попереднього ув`язнення по дату ухвалення вироку, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

У той же час судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу не змінював, залишивши його у вигляді тримання під вартою, а тому, виходячи з вимог ст. 532 КПК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до прийняття рішення судом апеляційної інстанції є попередньо ув`язненими особами у даному кримінальному провадженні.

За наведених обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 5; 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року ), колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також підлягає зарахуванню у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення і з 4 квітня 2019 року до цього часу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 3 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Засудженим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на підставі ст. 5 КК України, ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII, від 26 листопада 2015 року), зарахувати у строк покарання строк їх попереднього ув`язнення з 4 квітня 2019 року по 20 серпня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з часу отримання ними копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,