ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
03 грудня 2019 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
під час судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000371 від 08.04.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Фастова Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, щодо якого 28.03.2017 Фастівською місцевою прокуратурою Київської області скеровано до місцевого суду обвинувальні акти за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України та ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,-

встановив:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки вважає, що є необхідність у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого та унеможливлювання ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 України. Вважає, що ризики, передбачені п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.

Захисник в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечувала, оскільки, на її думку, ризики зазначені прокурором не доведені. Просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час, оскільки ОСОБА_4 має дуже поганий стан здоров`я, що, на її думку, унеможливлює його тримання в умовах СІЗО, оскільки він потребує діагностики та лікування, на підтвердження чого надала відповідну довідку. Крім того захисник повідомила, що ГО «Відродження» погоджується взяти ОСОБА_4 в реабілітаційний центр.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що має поганий стан здоров`я та потребує лікування, повністю підтримав позицію захисника.

Судом встановлено, що ухвалою суду 24 жовтня 2019 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 22 грудня 2019 року.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов таких висновків.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії» визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (рішення Суду у справі «Вемгофф проти Німеччнини).
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу прокурор довів наявність ризиків, визначених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Тому суд критично оцінює позицію захисту щодо недоведеності ризиків, зокрема, ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, оскільки щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в суді перебувають кримінальні провадження № 0002106 від 17.11.2016, № 0002069 від 07.11.2016 та № 0000371 від 08.04.2019, що підтверджує факт вчинення ОСОБА_4 нових злочинів.

Оцінюючи в сукупності доцільність подальшого продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та можливість застосування щодо обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, суд враховує, що судовий розгляд по кримінальному провадженню не закінчено, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким, а тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим на думку суду свідчить, що ризик можливого переховування від суду, який став однією з підстав обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжує існувати.
Однак, зважаючи на статтю 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
«…Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини.. ненадання своєчасної і належної медичної допомоги прирівнюється до нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження і є порушення статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд також нагадує, що на органи влади покладено обов`язок забезпечувати охорону здоров`я осіб, позбавлених свободи. Ненадання належної медичної допомоги може становити поводження, несумісне з гарантіями статті 3» (справа Титаренко проти України, №31720/02, 20 грудня 2012 року).
З огляду на надану адвокатом відповідь на запит від 15.11.2019, під час тримання в установі з 08.07.2019 до 09.08.2019 ОСОБА_4 отримував лікування з приводу ексудативного плевриту неспицефічної етіології в умовах стаціонару Київської міської медичної частини. У подальшому при обстеженні у мокротинні хворого було виявлено бактеріовиділення та запідозрене у нього захворювання на туберкульоз. З метою подальшої діагностики та лікування хворий був госпіталізований до Київської міської туберкульозної лікарні №2, де перебував з 02.10.2019 по 10.10.2019. Рішенням ЦЛКК від 08.10.2019 у зв`язку з відсутністю паталогічних змін у легенях на рентгенівському знімку для уточнення діагнозу та вирішення питання щодо наявності активного туберкульозного процесу рекомендовано проведення хворому комп`яютерної томографії органів грудної клітини.
В рішенні ЄСПЛ «Логвиненко проти України», №13448/07, 14.10.2010 зазначено: «Як передбачено в застосованих рекомендаціях. особливо важливим в лікуванні туберкульозу є дотримання спеціального режиму гігієни та руху. Суд передусім зазначає, що згідно із законодавством України лікування туберкульозу проводиться у спеціалізованих лікувальних закладах).
Зважаючи на зазначене, на думку суду, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та попередить можливе переховування від правосуддя.
Крім того з огляду на довідку громадської організації «Відродження-Фастів» від 05.11.2019, ГО «Відродження» погоджується взяти ОСОБА_4 в реабілітаційний центр для проходження реабілітації. ГО «Відродження» знаходиться за адресою: Київська область. м.Фастів, вул.Калинова, 70.
Суд вважає, що з врахуванням віку обвинуваченого, стану здоров`я та те, що ОСОБА_4 погоджується прийняти для реабілітації ГО «Відродження» (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), конкретних обставин справи у їх сукупності, дає підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
У зв`язку з цим суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, а клопотання захисту щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 321 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - відмовити.
Клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області у вигляді тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, а саме до 03 лютого 2020 року.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово;
- негайно повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим;
- не залишати без дозволу суду місце постійного проживання;
- цілодобово носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1