Ухвала
Іменем України
22 липня 2019 року

м. Київ
справа № 657/391/17

провадження № 51-3605 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського апеляційного суду від 19 червня 2019 року,
встановив:
Вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом частково складання невідбутого покарання за вироком Калачанцького районного суду від 06 жовтня 2016 року, призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 . Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирався.
Вироком Херсонського апеляційного суду від 19 червня 2019 року скасовано вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 квітня 2019 року відносно ОСОБА_4 в частині кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК України як «таємне викрадення чужого майна(крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, з проникненням до іншого приміщення» та ОСОБА_5 в частині призначення покарання. Ухвалено новий вирок, яким кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України як - «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення» та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України до позбавлення волі, строком на 3 роки, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із заявою про перевірку вироку апеляційного суду.
Колегія суддів звертає увагу засудженого, що у відповідності до положень глави 32 КПК України, Верховний Суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій, після надходження на них касаційних скарг, які мають відповідати вимогам ст. 427 КПК України.
Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесені зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Однак засуджений всупереч вимог КПК України, звернувся до суду касаційної інстанції заявою, яку адресував не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, який не є судом касаційної інстанції та фактично не здійснює правосуддя.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 у заяві просить скасувати вирок апеляційного суду та надати можливість оскаржити вирок суду першої інстанції.
Згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Таким чином, у порушення п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК заява не містить конкретного прохання до суду касаційної інстанції з огляду на вимоги ст. 436 КПК, оскількипрохальна частина заяви засудженого викладена без урахування вимог ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, як убачається зі змісту заяви, засуджений в обґрунтування своєї невинуватості, вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3