Дата документу 02.10.2019 Справа № 323/1648/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/1648/15-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/845/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянула 2 жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 січня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Черноводи Городокського району Хмельницької області, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:
Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22.02.2015 року , приблизно о 12 годині 00 хвилин, в с. Мала Токмачкам Оріхівського району Запорізької області, перебуваючи поблизу магазину , розташованого по вул. Шевченка 167-А, маючи умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс численні удари кулаками в область голови а також удар невстановленим в ході слідства тупим твердим предметом з широховатою поверхнею у ліву височну область? після чого потерпілий ОСОБА_13 побіг до свого будинку, який розташований напроти вищевказаного магазину.
Не зупиняючись на досягнутому , через короткий проміжок часу , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , підійшов до потерпілого ОСОБА_13 , який знаходився поблизу свого двору , розташованого по АДРЕСА_1 з дерев`яною палицею в руках, та в ході обопільної бійки, наніс декілька ударів в область голови, від яких потерпілий впав на землю та помер.

При судовому розгляді місцевим судом встановлено, що ініціатором виниклого конфлікту став саме постраждалий ОСОБА_13 . По відношенню до обвинуваченого ОСОБА_7 вів себе агресивно. Після сутички в приміщенні та біля приміщення магазину, свої агресивні дії не припинив, прийшов до власного подвір`я, взяв дерев`яну палку та продовжив конфлікт з ОСОБА_7 , не зважаючи на прохання дружини припинити свої дії та її спробу його утримати.
Обвинувачений ОСОБА_7 , вийшовши з приміщення магазину, побачив, що в його сторону наближається ОСОБА_13 з дерев`яною палицею в руках. Однак не намагався уникнути продовження конфлікту, сам наблизився до ОСОБА_13 , не зважаючи на прохання ОСОБА_10 до них не наближатися, чим спровокував продовження бійки.
В ході судового розгляду також встановлено, що до початку конфлікту між собою ні ОСОБА_13 ні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не мали.
Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 умислу на заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, не мав. Обвинувачений ОСОБА_7 не маючи умислу ні на спричинення смерті, ні на завдання тяжких тілесних ушкоджень, спричинив смерть потерпілого ОСОБА_13 з необережності. Обвинувачений ОСОБА_7 не передбачав можливості настання смерті потерпілого ОСОБА_13 від вчинених ним дій, але повинен був і міг її передбачити , діючи з більшою обачністю.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 січня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 119 КК України, і йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації в орган пробації.
Цивільний позов, в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 4800 гривень, в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 10000 гривень.
Судові витрати віднесено за рахунок держави.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком через перекваліфікації дій обвинуваченого та заниження розміру моральної шкоди, вважає його незаконним.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 мав умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого. Про це вказують спричинені тілесні ушкодження потерпілому, а також небажання припинити свої протиправні дії, коли він продовжив конфлікт, хоча його просили припинити свої дії.

Вказує, що судом не враховано, що її чоловік і був високого зросту, однак мав велику вагу, рухався повільно, проте ОСОБА_7 менший за її чоловіка, має меншу вагу та спритніше, наносив удари швидше. ОСОБА_7 міг припинити свої дії та не підходити до їхнього двору, але пішов на зустріч до її чоловіка та продовжив наносити удари по голові потерпілого, та не припинив свої протиправні дії.

Вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім того, зазначає про відсутність у вироку висновків суду з приводу зменшення розміру моральної шкоди, одночасно вказавши про те, що від дій ОСОБА_7 вона втратила чоловіка, свою опору та годувальника, яка однією з найтяжчих втрат, яку неможливо відновити чи іншим чином згладити, що вкрай негативно вплинуло на її психоемоційний стан, протягом всього подальшого життя вона мусить відшукувати додаткові душевні сили для підтримання нормальних життєвих стосунків.

Просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання яке є спів розмірним його діянню, та особі обвинуваченого. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_14 не погоджується з оскаржуваним вироком через невірну кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 119 КК України та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сутичку поблизу магазину між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 супроводжувану нанесенням ударів, які було спрямовано ОСОБА_15 в область голови потерпілого (відповідно до показань свідків), не було припинено, а, навпаки, спровоковано в тому числі і засудженим ще й біля двору ОСОБА_13 (відповідно показань потерпілої ОСОБА_10 ), де ним було нанесено, ще декілька ударів спрямованих саме в область голови, свідчить про умисне заподіяння ОСОБА_15 ударів, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які були небезпечними для його життя в момент нанесення і в наслідок яких настала смерть останнього.

Вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України доведена наявними у матеріалах справи письмовими доказами та показаннями свідків, потерпілої та експерта.

Крім того, вказує, що суд, приходячи до висновку про часткове задоволення цивільних вимог в частині стягнення моральної шкоди, у вироку не зазначив з яких саме переконань істотно зменшив розмір моральної шкоди.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не враховано, що під час бійки, яка відбулася поблизу магазину між ОСОБА_7 та померлим ОСОБА_13 , обвинувачений наносив удари по голові, що свідчить про намір останнього наносити удари в життєво важливі органи людини та спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_15 не вживав заходів щодо припинення вказаного конфлікту. Так, після того, як їх розборонили, ОСОБА_13 пішов до себе до дому, де взяв дерев`яну палицю з метою продовження бійки. Проте, обвинувачений не намагаючись піти в інший бік, покликати на допомогу, викликати співробітників поліції тощо, направився від магазину, через проїзну частину до ОСОБА_13 для продовження конфлікту. При цьому, обвинуваченого намагалася зупинити потерпіла ОСОБА_10 , яка просила його не йти до їх домоволодіння. Однак, вказані прохання обвинувачений ігнорував та продовжив бійку з ОСОБА_13 , не реагуючи на потерпілу, яка знаходилася між ними та намагалася їх розборонити.

Вищевказане підтверджується самим обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілою ОСОБА_10 та свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також свідчить про намір обвинуваченого ОСОБА_7 спричинити якнайбільшу кількість тілесних ушкоджень померлому ОСОБА_13 .

Просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки він винесений за результатами неповного з`ясування обставин справи, а висновки суди є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, оскільки ОСОБА_7 бійку не провокував та до неї не готовився, захищався від нападів ОСОБА_18 , проте сам не бажав настання для ОСОБА_13 якихось негативних наслідків, крім припинення нападів, тобто в його діях не було умислу вчинення злочину.

Крім того, вказує, що згідно висновку експерта та пояснень самого експерта, не виключається можливість отримання травми, внаслідок якої настала смерть потерпілого, від падіння з висоти зросту ОСОБА_13 у випадку, якщо він ударився об твердий предмет.

При цьому, посилаючись на протокол огляду місця події від 22.05.2015 року, висновок експерта ОСОБА_19 та наданні пояснення даного експерта у судовому засіданні, показання свідків, зазначає, що не встановлено точного часу між отриманням тілесних ушкоджень та настанням смерті потерпілого, не перевірено, чи міг ОСОБА_7 , який мас зріст менший, ніж ОСОБА_13 , з урахуванням того, що між ними знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , хоча б дотягтись через голову ОСОБА_10 до ОСОБА_13 , а тим паче, нанести удар, також не встановлено, чия кров знаходилась на дерев`яній палиці, фрагменті асфальту та чи була кров (та кому належить) на бордюрі близ місця події.

Також вказує, що судом в порушення вимог ст. п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не встановлено ані часу, ані способу, ані точного місця вчинення правопорушення ОСОБА_20 .

Вважає, що судом не наведено безсумнівних доказів винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, факти, встановленні та зазначені в обвинувальному акті, не знайшли підтвердження в ході судового слідства, не підтверджено, що ОСОБА_7 , що заподіяв смерть потерпілому, передбачав настання смерті потерпілого від своїх дій (бездіяльності) і за обставинами справи повинен був або міг це передбачати, тобто, чи мав місце злочин, а у разі, якщо все-таки був, вина обвинуваченого у скоєнні вказаного злочину саме ОСОБА_7 не доведена.

Просить, дослідивши висновки експертів, протокол огляду місця події, пояснення свідків, обвинуваченого та експерта, вирок скасувати, ОСОБА_7 виправдати. Цивільний позов залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що події 22 лютого 2015 року відбувались весь час в полі зору свідків. ОСОБА_21 і ОСОБА_22 з моменту їх зустрічі в магазині і до кінця весь час були на виду у свідків, проте жоден із свідків по справі не вказав на те, що ОСОБА_21 завдав, чи міг завдати ОСОБА_22 тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього. При цьому тільки близько 20 хвилин - відрізок часу між подіями, що відбувались біля магазину і навпроти садиби потерпілого, потерпілий перебував у себе дома чи на подвір`ї, і що відбувалось ні судом, ні досудовим слідством не встановлено.

Крім того, вказує, що згідно пояснень експерта ОСОБА_23 , який приймав участь у слідчому експерименті за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_24 , що при таких обставинах, які було встановлено в ході судового слідства і слідчим експериментом, виключається можливість нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , від яких настала смерть останнього.

Також звертає увагу, що згідно висновку СМЕ та показань експерта, ОСОБА_22 було нанесено не менше шести ударів предметом з обмеженою шеретованою поверхнею в область голови. І цим предметом не міг бути кулак чи палиця, а могла бути обута нога. І нанесенні вони були за декілька хвилин до настання смерті.

Посилаючись на протокол огляду місця події від 22.02.2015 року, вважає, що слідством не відпрацьована версія нанесення іншою особою тілесних ушкоджень ОСОБА_22 у дворі останнього, де він перебував близько 20-ти хвилин.

Просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що дана кримінальна справа є сфабрикованою прокуратурою, не містить прямих доказів його вини, досудове слідство проведено халатно, не об`єктивно, без повноти слідчих дій, без додаткових перевірок, а рішення суду ухвалено без об`єктивного розгляду справи та дослідження доказів, лише з покладенням окремих фрагментів показань свідків.

Вказує про масові порушення розгляду справи, оскільки чисельні клопотання сторони захисту залишилися не вирішеними, питання про порядок та обсяг дослідження доказів вирішилось без сторони захисту, в основу обвинувального вироку покладено показання свідка ОСОБА_25 , яка є його дочкою, яка постійно була присутня в судових засіданнях , але як свідок не була допитана в даному кримінальному проваджені, матеріали кримінального провадження зовсім не були досліджені.

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_16 , висновок експерта ОСОБА_19 та його наданих у судовому засіданні пояснення, неправдивість показань потерпілої, зазначає про те, що всі його дії під час конфлікту з ОСОБА_13 були спрямовані на самозахист і ним не наносилися силові удари.

Просить, дослідити в повному обсязі об`єктивно матеріали справи, вирок скасувати та виправдати його. Цивільний позов залишити без розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав власну апеляційну скаргу та апеляційні скарги захисників, висловив запереченням апеляційним скаргам прокурора та потерпілої сторони.
Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги сторони захисту та висловила заперечення апеляційним скаргам прокурора та потерпілої сторони.
Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні висловив аналогічну позицію щодо поданих апеляційних скарг.
Потерпіла ОСОБА_26 підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу свого представника.
Прокурор у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора, та вказала, що частково згодна із доводами захисника ОСОБА_8 щодо не сформульованого судом обвинувачення. Крім цього зазначила про те, що сам ОСОБА_7 не намагався уникнути конфлікту.
Представник потерпілої, яка повідомлялась належним чином про час, день та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилася, апеляційний суд з урахуванням відсутності заперечень учасників процесу та у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності представника потерпілої.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Проте, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.
Звертаючись до змісту оскаржуваного вироку, апеляційна інстанція зауважує на відсутності у вироку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, які слугували перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України.

Районний суд вказав лише те, що ініціатором виниклого конфлікту став саме постраждалий ОСОБА_13 .. Обвинувачений ОСОБА_7 спровокував продовження бійки, до початку конфлікту між ними ні ОСОБА_13 ні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не мали, а також що обвинувачений ОСОБА_7 умислу на заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого не мав (т.4 а.п. 87).
Отже, зміст оскаржуваного вироку не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, про що обґрунтовано зазначено як захисником ОСОБА_8 , так і прокурором при апеляційному розгляді.

При цьому, місцевий суд обмежився зазначенням встановлених органом досудового розслідування обставин на підтвердження кваліфікації органом слідства дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував не згоду із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України, що засвідчує передчасність висновку суду щодо невірності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того, місцевий суд поклав в основу обвинувального вироку докази, які в порушення ст. 23 КПК України безпосередньо не були дослідженні під час судового розгляду, що підтверджується журналами та аудіофіксацією судових засідань.

Зокрема, не сприймавши особисто докази, суд взяв до уваги: показання свідка ОСОБА_25 ; протокол проведення слідчого експерименту від 14.04.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ; протоколом слідчого експерименту від 14.04.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_10 та відеозапис даного експерименту; протокол одночасного допиту потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 ;, висновок експерта № 36 від 19.03.2015 року; постанова про визнання предметів речовими доказами та визначення порядку їх зберігання від 24 квітня 2015 року; протокол огляду місця події від 22.05.2015 року; висновок експерта № 50 від 22.05.2015 року.
Отже, виходячи з такої засади кримінального провадження як безпосередність дослідження доказів відповідно до п.16 ч.1 ст.7, ст. 23 КПК України та правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Судуу рішенні від 05.12.2018 року у справі № 301/2178/13-к (п.31), суд апеляційної інстанції встановив наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, встановлена сукупність зазначених порушень, які є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності та безпосередності дослідження доказів та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Суд апеляційної інстанції, за відсутності висновків суду щодо встановлених фактичних обставин справи поряд із відсутністю клопотань щодо дослідження доказів, позбавлений можливості виправити недоліки судового розгляду та оскаржуваного вироку.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, та засвідчує необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та часткове задоволення інших апеляційних скарг.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з положень ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 КПК України.
Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2, 16 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, а також забезпечення безпосередності дослідження доказів та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено у ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги судового рішення.
Враховуючи, що оскаржуваний вирок скасований з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, суд згідно вимог ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед інші апеляційні доводи.

При новому розгляді суду необхідно усунути порушення, вказані у даній ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно перевірити доводи щодо кваліфікації дій обвинуваченого, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокуроразадовольнити.
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 3 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 119 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4