Справа № 554/4875/18
Дата документу 10.06.2019
В И Р О К
Іменем України

10 червня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві за участю учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , кримінальне провадження № 0000636 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта середня спеціальна, приватного підприємця, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом не доведеним

Відповідно до обвинувального акта 18 лютого 2018 року, близько 12 год., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Новий Базар, 34 в м. Полтава у власному автомобілі «Daewoo Lanos» д. н. з. НОМЕР_1 , побачив там потерпілого ОСОБА_4 , який приїхав туди на власному автомобілі «АЗЛК 214121» д. н. з. НОМЕР_2 . Між обвинуваченим та потерпілим, які вийшли назустріч один одному, на грунті неприязних відносин, які раптово виникли, розпочалася сварка, в ході якої ОСОБА_6 , діючи умисно, дістав з багажника свого автомобіля металевий ключ для монтажу коліс та наніс ним не менше одного удару по лівій руці ОСОБА_4 , спричинивши йому поперечний перелом лівого ліктьового відростку ліктьової кістки без зміщення фрагментів, які згідно висновку експерта № 214 від 6 березня 2018 року кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

ІІ. Кваліфікація дій обвинуваченого органами досудового розслідування

2.1. Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразились в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

ІIІ. Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення

3.1. Вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 не визнав і показав, що протягом 2016-2017 років у нього з потерпілим існують неприязні стосунки із-за відносин останнього з його дружиною. Весь цей час потерпілий постійно тероризував його сімю, погрожував його дружині і тещі. 18 лютого 2018 року, близько 12 год., він з дружиною і донькою на власному автомобілі «Daewoo Lanos» д. н. з. НОМЕР_1 їхав на ЦКР. По дорозі його автомобіль, створюючи небезпеку для руху, почав переслідувати інший автомобіль під керуванням потерпілого. В районі площі Зигіна в м. Полтаві його зупинили працівники поліції і після перевірки документів відпустили. Звідти він поїхав на ЦКР, де зупинився на вулиці Новий Базар, 34. Зразу ж після зупинки до його автомобіля підбіг потерпілий і почав його бити. Побиття не припинилося і після того, як йому вдалося вийти з автомобіля. Дружина намагалася перешкоди побиттю його ОСОБА_4 , але цього їй не вдалося. Після його побиття потерпілий зник з місця скоєння злочину, а він повідомив про цей факт в поліцію. Сам факт його побиття потерпілим був зафіксований на мобільний телефон донькою обвинуваченого, відеозапис про що він попросив приєднати до матеріалів кримінального провадження. Наголосив, що ударів потерпілому ні в той день на вулиці Новий Базар в м. Полтаві, ні в будь-який інший час він не наносив і тілесних ушкоджень йому не спричиняв. Вважає, що останній обмовляє його у причетності до скоєння злочину із особистих мотивів. Просив виправдати його.

3.2. На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України стороною обвинувачення були надані такі докази:

3.2.1. Показання потерпілого ОСОБА_4 , який під час допиту в суді наголосив, що протягом півроку до його побиття обвинуваченим він зустрічався з його дружиною, не знаючи при цьому, що вона заміжня. Коли дізнався про це, то вирішив припинити з нею стосунки, але вона наполягала на їх продовженні. З цією метою вона почала використовувати його сторінку в Інтернеті, викладаючи на ній фотографії, які підтверджували факт існування між потерпілим та нею інтимних стосунків. Він намагався переконати її припинити ці дії та відпустити його, але цього вона не хотіла. 18 лютого 2018 року, коли він на власному автомобілі їхав на ЦКР, його почав переслідувати інший автомобіль під керуванням обвинуваченого, який їхав з своєю дружиною. Коли він зупинився на вулиці Новий Базар в м. Полтаві і вийшов з автомобіля, до нього швидко підбіг обвинувачений та металевим ключем наніс йому два удари по руці, спричинивши перелом її в ділянці передпліччя. Зазначив, що він на місці скоєння злочину ударів обвинуваченому не наносив.

3.3. Показання свідків:

3.3.1. Свідок ОСОБА_7 в суді показала, що 18 лютого 2018 року вона була очевидцем бійки між обвинуваченим та потерпілим на вулиці Новий Базар в м. Полтаві. При цьому вона бачила, як обвинувачений наносив удари металевим предметом по руці потерпілого, якою той закривався від побиття. В її присутності обвинувачений металевим предметом наніс 3-5 ударів по руці потерпілого. Під час бійки на місці події була присутня дружина обвинуваченого, яка по черзі кричала то на чоловіка, то на потерпілого, наносячи при цьому удари ногою по автомобілю останнього. Чи була присутня на місці події донька обвинуваченого, вона не бачила.

3.3.2. Допитана під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді свідок ОСОБА_8 показала, що вона є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність на ЦКР в м. Полтаві. 18 лютого 2018 року, перебуваючи на своєму робочому місці, вона бачила як на відстані близько 10 м від неї обвинувачений, якого вона до цього не знала, палицею наніс удар по руці незнайомому їй чоловікові. Стверджуючи про факт нанесення удару палицею, вона наголошуючи на ознаках знаряддя злочину, не змогла з категоричністю ствердити про те, яким був предмет спричинення потерпілому тілесних ушкоджень: дерев`яним чи металевим. Зазначила, що на місці події була присутня також донька обвинуваченого та його дружина.

3.3.3. Свідок ОСОБА_9 , знайома потерпілого, в суді показала, що дружина обвинуваченого є її однокласницею, з якою вона стосунків не підтримує. З потерпілим вони підтримують дружні стосунки, спілкуючись сім`ями. В процесі спілкування їй стало відомо, що потерпілий зустрічається з дружиною обвинуваченого, що її дуже обурило і вона порадила припинити ці стосунки, але на їх продовженні наполягала остання. 18 лютого 2018 року вдень до неї приїхав потерпілий та розповів, що його ломом побив обвинувачений. Разом з останнім вона поїхала до травмпункту, де потерпілому було накладено гіпс на руку. Про обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень їй відомо з його слів.

3.3.4. Допитана в суді свідок ОСОБА_10 , дружина обвинуваченого, показала, що починаючи з 2016 року потерпілий переслідує її, втручаючись при цьому в її стосунки з чоловіком, а також тероризуючи інших членів її родини. В листопаді 2016 року він побив її чоловіка, а 31 липня 2017 року приїжджав до її домогосподарства та довів до нервового стресу її матір. Маючи мету створення постійного дискомфорту її сімейних відносин, потерпілий в черговий раз 18 лютого 2018 року, коли вона з чоловіком і донькою на власному автомобілі їхали на ЦКР, почав їх переслідувати, створюючи небезпеку руху та аварійні ситуації. Після того, як вони уникши за допомогою працівників поліції небезпечних для себе наслідків, зупинилися на вулиці Новий Базар в м. Полтаві, до їх автомобіля зразу ж підбіг потерпілий і не давши змоги обвинуваченому вийти з нього, почав його бити, наносячи удари кулаками в різні частини голови і тулубу. Вона намагалася зупинити побиття, але їй не вдалося. Донька при цьому факт побиття зафільмувала за допомогою мобільного телефону. Коли потерпілий припинив бити обвинуваченого, вони з чоловіком повідомили про це в поліцію, але це не мало позитивних для них наслідків. У відповідь обвинувачений потерпілому ні руками, ні будь-якими іншими предметами ударів не наносив і тілесних ушкоджень на спричиняв.

3.3.5. Свідок ОСОБА_11 , донька обвинуваченого, під час допиту в суді підтвердила факт втручання в сімейні стосунки її батьків з боку потерпілого протягом тривалого часу та його агресивної поведінки в цей період. Вона також наголосила, що 18 лютого 2019 року вона була очевидцем побиття на вулиці Новий Базар в м. Полтаві потерпілим її батька. Процес побиття вона зафільмувала за допомогою мобільного телефону. Зазначила, що не батько бив потерпілого, а навпаки, останній бив її батька і було все так, як нею знято на мобільний телефон.

3.3.6. Свідок ОСОБА_12 , теща обвинуваченого, в суді підтвердила, що починаючи з 2016 року в їх родинні стосунки почав втручатись потерпілий, який систематично приїжджав до них та створював конфлікти, про що вони неодноразово повідомляли в правоохоронні органи. 18 лютого 2018 року до неї приїхали донька з обвинуваченим та залишили онуку, сказавши при цьому, що зятя побив потерпілий. При цьому вона бачила синяк на його обличчі в ділянці лівого ока. Про обставини і причини побиття зятя потерпілим їй нічого не відомо.

3.4. Письмові докази сторони обвинувачення:

- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 22 лютого 2018 року по кримінальному провадженню № 0004224 від 5 квітня 2017 року, розпочатого за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (том 1 а. п. 64);

- висновок експерта № 214 від 6 березня 2018 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_4 виявлене тілесне ушкодження у вигляді поперечного перелому лівого ліктьового відростку ліктьової кістки без зміщення фрагментів, який міг утворитись не менш ніж від однократної дії тупого обмеженого предмету, яким могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах вказаних вище, кваліфікується, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (том 1 а. п. 65-66);

- постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи по кримінальному провадженню за № 0000636 від 15 березня 2018 року з виправленням дати винесення постанови, відомості про яке внесено до ЄРДР 19 лютого 2018 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (том 1 а. п. 67);

- протокол слідчого експерименту з участю потерпілого від 14 березня 2018 року, проведеного по кримінальному провадженню № 0004224, відомості про яке внесено до ЄРДР 24 вересня 2017 року, в ході якого останній показав, де і як йому було спричинено тілесне ушкодження обвинуваченим (том 1 а. п. 69-78);

- висновок експерта додатковий № 293 від 19 березня 2018 року, при проведенні якого слідчим були надані матеріали кримінального провадження № 0000636, відповідно до якого показання ОСОБА_4 , дані ним під час проведення слідчого експерименту з його участю загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у останнього (том 1 а. п. 79-80);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 березня 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 18 лютого 2018 року, близько 12 год., нанесла удар металевим предметом в ділянку ліктьового згину лівої руки потерпілого ОСОБА_4 (том 1 а. п. 81-82);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 березня 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 впізнала потерпілого ОСОБА_4 , якому 18 лютого 2018 року, близько 12 год., обвинуваченим ОСОБА_6 був нанесений удар металевим предметом в ділянку ліктьового згину лівої руки (том 1 а. п. 83-84);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 березня 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 18 лютого 2018 року, близько 12 год., нанесла удар металевим предметом в ділянку ліктьового згину лівої руки потерпілого ОСОБА_4 (том 1 а. п. 85-86);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 березня 2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнала потерпілого ОСОБА_4 , якому 18 лютого 2018 року, близько 12 год., обвинуваченим ОСОБА_6 був нанесений удар металевим предметом в ділянку ліктьового згину лівої руки (том 1 а. п. 87-88);

- постанова про зміну правової кваліфікації складу кримінального правопорушення від 6 березня 2018 року, відповідно до якої було змінено правову кваліфікацію складу кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000636 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України (том 1 а. п. 89).

3.5. На обґрунтування невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України стороною захисту були надані такі докази:

3.5.1. Відеозапис події від 18 лютого 2018 року на носії електронної інформації (DVD-RV 4.7 GB) -1 диск з написом: ОСОБА_6 (том 1 а. п. 242-243).

VI. Джерела права й акти їх застосування

4.1 Практика Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України

4.2.1. Стаття 84. Докази

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

4.2.2. Стаття 85. Належність доказів

1. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обяавин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

4.2.3. Стаття 86. Допустимість доказу

1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
2. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

4.2.4. Стаття 89. Визнання доказів недопустимими

.1. Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
2. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
3. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

4.2.5. Стаття 94. Оцінка доказів

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

V. Аналіз фактичних обставин справи та висновки суду

5.1. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

5.2. При вирішенні цієї справи суд керується закріпленим у статті 8 Конституції України принципом Верховенства права, положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України про те, що, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенції) про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

5.3. У справі «Яременко проти України» від 12 червня 2008 року (п. 74) Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що складовою справедливого судового розгляду є врахування якості доказів і, зокрема, того чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується і, навпаки, збільшується, коли характер доказів не є вагомим, вони не є достовірними та точними.

5.4. Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

5.5. Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

5.6. Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

5.7. Відповідно до положень ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.

5.8. Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

5.9. Не потрібно окремо вносити відомості отримані з різних джерел, заяв, повідомлень про вчинення одного і того самого кримінального правопорушення.

5.10. Згідно з Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, реєстр ведеться відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення єдиного обліку кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі.

5.11. Формування Реєстру розпочинається із внесення до нього слідчим, прокурором відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, зазначених в заяві чи повідомленні про його вчинення або виявлених ними самостійно з будь-якого джерела.

5.12. Облік кримінальних правопорушень за заявами, повідомленнями, які надійшли прокурору або органу досудового розслідування, або виявленими з інших джерел обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, здійснюється за дорученням керівника прокуратури або органу досудового розслідування шляхом внесення до Реєстру відомостей, визначених ч. 5 ст. 214 КПК України.

5.13. Після внесення та перевірки цих даних керівником прокуратури або органу досудового розслідування у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

5.14. За умови встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, проводиться досудове розслідування відповідно до вимог статі 214 КПК України. При цьому внесення до Єдиного реєстру відомостей щодо правової кваліфікації є обов`язковим.

5.15. При оцінці допустимості доказів по даному провадженню суд, здійснюючи системний аналіз чинного на той час кримінально - процесуального законодавства, приходить до наступного.

5.16. Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитись в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом або на припущеннях.

5.17. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відноситься принцип законності.

5.18. Визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину за умови доведеності у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку його вини надійно захищає його від необґрунтованого, свавільного притягнення до кримінальної відповідальності.

5.19. Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано належних і допустимих доказів, зібраних у визначеному законом порядку, які б з безперечністю підтверджували факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

5.20. Так, стороною обвинувачення на підтвердження спричинення обвинуваченим потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження в якості доказу надано висновок експерта № 214 від 6 березня 2018 року, який було зроблено по іншому кримінальному провадженню № 0004224, відомості про яке внесено до ЄРДР 5 квітня 2017 року, тобто майже за рік до вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину. Кримінальне ж провадження № 0000636 за даним фактом було розпочате лише 19 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що слідує із постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 15 березня 2018 року (том 1 а. п. 67).

5.21. Отже, суд позбавлений можливості приймати до уваги висновок судово-медичного експерта № 214 від 6 березня 2018 року, зроблений по іншому кримінальному провадженню, як належний і допустимий доказ по матеріалах цього кримінального провадження.

5.22. Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення надано додатковий висновок експерта № 293 від 19 березня 2018 року (том 1 а. п. 79-80), який було зроблено на підставі постанов про призначення експертизи від 15 березня 2018 року та 15 лютого 2018 року (том 1 а. п. 67, 68). Аналізуючи зміст наданих стороною обвинувачення постанов про призначення експертизи, суд констатує, що вони не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази, оскільки, перша із названих постанов, містить виправлення дати її призначення без обговорення цього в самій постанові, а отже позбавляє суд можливості перевірити факт її призначення саме в цей день, а остання винесена ще до внесення відомостей в ЄРДР про факт вчинення кримінального правопорушення та і до самого факту його вчинення. Крім того, у вказаних постановах про призначення експертиз ставиться питання про відповідність показань потерпілого, які він дав під час слідчого експерименту, нібито проведеного з його участю 15 березня 2018 року. В той же час, до матеріалів кримінального провадження прокурором надано протокол слідчого експерименту, проведеного з потерпілим 14 березня 2018 року по іншому кримінальному провадженню, а саме № 0004224 (том 1 а. п. 69-78). Отже, додатковий висновок експерта зроблено на підставі протоколу слідчого експерименту, який з потерпілим в цей день і по цьому кримінальному провадженню не проводився. Та і в самому висновку судово-медичного експерта зазначається, що для проведення додаткової судово-медичної експертизи надавались матеріали кримінального провадження № 0000636, а не № 0004224, по якому було проведено слідчий експеримент.

5.23. В обох постановах про призначення експертизи зазначається, що відомості про кримінальне провадження внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В той же час, відомості в ЄРДР про кримінальне провадження 15 лютого 2018 року не могло бути внесено, оскілки злочин ще не було вчинено, а станом на 15 березня 2018 року було змінено кваліфікацію з ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, що слідує із постанови про зміну правової кваліфікації складу кримінального правопорушення від 6 березня 2018 року, яку стороною обвинувачення надано для дослідження в суді (том 1 а. п. 89).

5.24. Отже, докази, які надані стороною обвинувачення в суді, свідчать про недотримання встановленої статтею 84 Кримінально-процесуального кодексу України процедури їх отримання, а звідси про неможливість прийняття їх до уваги як належні та допустимі. Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано.

5.25. Стороною захисту під час розгляду матеріалів кримінального провадження надано відеозапис факту бійки між потерпілим і обвинуваченим, який було зроблено донькою останнього, переглядом якого встановлено, що саме потерпілий на місці скоєння злочину наносить удари обвинуваченому, а не навпаки.

5.26. Оцінюючи цей доказ в сукупності з іншими, які були досліджені в суді, суд зазначає, що він в повній мірі узгоджується з показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , його доньки, та ОСОБА_10 , його дружини, та ставить під сумнів об`єктивність показань потерпілого, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . На цій підставі суд розцінює показання потерпілого, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як такі, що не відповідають дійсності та до уваги їх не приймає, розцінюючи при цьому показання обвинуваченого правдивими, як і показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які судом покладаються в основу рішення про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

5.27. Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

5.28. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ст. 92 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону, що їх подає.

5.29. Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

5.30. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року № 9, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

5.31. Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

5.32. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

5.33. Сумнівний характер вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

5.34. У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

5.35. Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду у справі № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

5.36. На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, а з урахуванням стабільної позиції обвинуваченого про те, що він не вчиняв цього злочину, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь обвинуваченого.

5.37. Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

5.38. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

5.39. Відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

5.40. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

5.41. З урахуванням наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх переконливих доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а тому його необхідно виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення, виходячи з того, що докази його вини були зібрані з порушенням вимог Конституції та КПК України.

VІ. Вирішення цивільного позову

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

VІІ. Мотиви інших рішень

7.1. Процесуальних витрат по матеріалах кримінального провадження немає.

7.2. Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 виправдати за не доведенням, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке йому інкримінується органами досудового розслідування, вчинено ним.

Роз`яснити виправданому ОСОБА_6 , що він має право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1