Дата документу 30.09.2019 Справа № 328/3233/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1621/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/3233/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Токмацьким районним судом Запорізької області та ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11», матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 198 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою по 15 жовтня 2019 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, по якому мешкає з цивільною дружиною, яка наразі є вагітною, та її малолітньою донькою, яким він позбавлений як раніше, можливості допомагати, отже, має міцні соціальні зв`язки.

Також апелянт вважає, що ОСОБА_7 не має наміру вчиняти інші злочини або переховуватися від суду, наявність у нього судимостей, автоматично не свідчить про ймовірність вчинення ним нових злочинів, а тому, й про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а злочинна діяльність, всупереч доводам суду, не є єдиним засобом до його існування, оскільки до затримання ОСОБА_7 утримував родину, завдяки тимчасовим заробіткам.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Михайлівського районного суду Запорізької області перебуває об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року було направлено для розгляду з Токмацького районного суду Запорізької області.

Під час підготовчого судового засідання у Токмацькому районному суді Запорізької області прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження, у тому числі, ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення, у тому числі у співучасті, неодноразово судимий за корисливі кримінальні правопорушення та має непогашені судимості, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та високу ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень, дійшов висновку про те, що існують ризики, передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Основною метою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, правильно встановив, що заявлені ризики, такі як можливість переховуватися від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення, у тому числі у співучасті з іншими особами, раніше судимий за корисливі кримінальні правопорушення, має незняті та непогашені судимості, не має стійких соціальних зв`язків, не працює, що, у сукупності, свідчить про його антисоціальну спрямованість та високу ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вказані обставини обґрунтованими є ризики того, що в разі застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Відтак суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Підстави, на які послався суд першої інстанції, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Що стосується даних про особу обвинуваченого, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а саме, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, по якому він мешкає з цивільною дружиною, яка наразі є вагітною, та її малолітньою донькою, до затримання утримував родину, завдяки тимчасовим заробіткам, то вони, як вважає колегія суддів, не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у його поведінці, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою по 15 жовтня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: