Дата документу 21.11.2019 Справа № 331/2321/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1739/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2321/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 травня 2019 року приблизно о 12 годині 25 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, знаходячись у торговому залі магазину «Велика Кишеня», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Поштова, 71, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину намагався таємно, сховавши під свій верхній одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «ФУДКОМ», вартістю 460 грн. 80 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити даному товариству матеріальну шкоду на вищевказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Крім того, 13 травня 2019 року приблизно о 17 годині 02 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, знаходячись у торговому залі супермаркету «Варус-45», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину намагався таємно, сховавши під свій верхній одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «ОМЕГА», вартістю 519 грн. 99 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити даному товариству матеріальну шкоду на вищевказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Крім того, 16 травня 2019 року приблизно о 17 годині 17 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, знаходячись у торговому залі супермаркету «Варус-45», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину намагався таємно, сховавши під свій верхній одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «ОМЕГА», вартістю 347 грн. 19 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити даному товариству матеріальну шкоду на вищевказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Крім того, 29 травня 2019 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, знаходячись у торговому залі супермаркету «Велика Кишеня», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Поштова, 71, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину намагався таємно, сховавши під свій верхній одяг, викрасти майно, що належить ТОВ «ФУДКОМ», вартістю 415 грн. 81 коп. без урахування ПДВ, чим намагався спричинити даному товариству матеріальну шкоду на вищевказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі особи, яка його вчинила. Йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання не врахував думку прокурора, яка просила призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту, а також те, що він є біженцем, інвалідом 3 групи та має підозру на захворювання «гепатит С». Крім того, зазначав, що суд ухвалив вирок за відсутності прокурора та захисника, а також за їх відсутності на 3-5 хвилин вимикався звукозапис.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, стан здоров`я обвинуваченого.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, раніше п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Відбував покарання в місцях позбавлення волі. Нові чотири епізоди злочинної діяльності у даній справі обвинуваченим вчинено менш ніж через місяць від дня його останнього звільнення з місць позбавлення волі. При цьому тричі після викриття його протиправних дій обвинувачений ОСОБА_7 щоразу знову повертався до вчинення злочинів, направлених на викрадення чужого майна.

Така стала поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів та очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Врахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК. Проте, з огляду на вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений, а також на те, що усе майно повернуто ТОВ «Фудком», яке є потерпілим у даному провадженні, суспільно небезпечних наслідків в результаті злочинних дій обвинуваченого фактично не настало, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімально можливий строк.

З цих підстав колегія суддів ставиться критично до вимоги обвинуваченого про призначення йому покарання у виді арешту. Адже з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, покарання у виді арешту не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, як і буде недостатнім для досягнення мети покарання виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Переконливих доводів, які би доводили явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вирок суду було ухвалено за відсутності прокурора та захисника, колегія суддів ставиться критично. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судове засідання від 03.09.2019 року, під час якого суд видалився до нарадчої кімнати, було проведено за участі прокурора та захисника. Крім того, зважаючи на те, що як захисник так і прокурор виконували свою процесуальну функцію протягом всього судового розгляду, їх відсутність під час проголошення вироку не можна вважати істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки це жодним чином не могло вплинути і не вплинуло на правильність і законність ухваленого судового рішення.

Крім того, з технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, вбачається, що звукозапис вимикався лише на час видалення суду до нарадчої кімнати. А тому і в цій частині доводи обвинуваченого є безпідставними.

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_7 про те, що суд призначив більш суворе покарання, ніж просив прокурор. При цьому судова колегія виходить з того, що суд враховує думку прокурора в цій частині, але не пов`язаний нею при визначенні виду і розміру покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4