Номер провадження:1-кп/521/37/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника, адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні злочинів передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Під час судового засідання обвинуваченим ОСОБА_6 заявлене клопотання, яке підтримав захисник ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими, а саме матеріалів виконаного судового доручення, яке було надано прокурором в судовому засіданні 17.09.2019 року.

Підставою для визнання доказів недопустимим є той факт, що виконання доручення здійснив слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , який був допитаний в суді у якості свідка. Відповідно сторона захисту вважає, що слідчий ОСОБА_8 не мав права брати участь у даному кримінальному провадженні та виконувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси.

Прокурор в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання, оскільки підстав для визнання доказів недопустимими не має.

Потерпілі підтримали думку прокурора.

Вивчивши матеріали кримінального провадження наявні у суду, вислухавши клопотання обвинуваченого та думку учасників судового розгляду, суд вважає, що клопотання обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Даючи аналіз доводам сторони захисту, судом встановлено, що обвинувачений посилається на підставу для відводу слідчого від участі у кримінальному провадженні передбачену в п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК України, яка і є підставою для визнання доказів неналежними та недопустимими.

Так, дійсно відповідна норма передбачає право на відвід слідчого у випадку, коли він брав участь у цьому ж провадженні (серед іншого) як свідок.

Однак, правильна реалізація кримінально-правових норм передбачає обов`язковість встановлення справжнього змісту положень, що в них містяться. Зрозуміти будь-який текст закону можна тільки вийшовши за його межі.

Суд вважає, що підстави для відводу були створені як гарантія від упередженого, не об`єктивного та недобросовісного виконання службовими особами своїх професійних обов`язків.

У даному випадку обмеження у праві на участь у кримінальному провадженні слідчого пов`язана з можливим випадком, коли він сам за певних обставин може стати свідком.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 на думку суду не є свідком обставин та фактів які є предметом судового розгляду і вказаний допит був здійснений за клопотанням сторони захисту лише і тільки в зв`язку зі з`ясуванням стороною захисту питань пов`язаних з розслідуванням кримінального провадження.

Тобто на думку суду, допит свідка слідчого у даному випадку не свідчить про наявність у слідчого статусу свідка в розумінні ч. 1 ст. 65 КПК України, оскільки жодні обставини фізичного світу, які відбулись між обвинуваченим та потерпілими йому особисто, як людині до початку кримінального провадження відомі не були.

Відповідно, питання відводу слідчому з цих підстав на стадії досудового розслідування жодною стороною не ставилось.

Ставити під сумнів об`єктивність, неупередженість та добросовісність слідчого під час здійснення досудового розслідування у суду, в теперішній час, підстав не має.

Окрім того, кримінальне провадження здійснюється на двох стадіях процесу досудове розслідування і судове провадження. Підстави наявні для відводу слідчого, передбачені в ст. 77 КПК України, на думку суду є розумними для застосування під час досудового розслідування, оскільки на вказаній стадії процесу слідчий є процесуальною особою, яка здійснює досудове розслідування, збирає і оцінює докази та має обов`язок доказування обставин передбачених ст. 91 КПК України.

Під час судового провадження, питання оцінки доказів є компетенцією суду, а тому роль слідчого у цьому процесі можлива лише як особи, яка виконує судові доручення для проведення певних слідчих (розшукових) дій у випадках прямо встановлених у ст. 333 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що у даному випадку не можна стверджувати, що слідчий, який виконував судове доручення на стадії судового провадження брав участь у кримінальному провадженні, оскільки стадія досудового розслідування кримінального провадження завершена.

Відповідно, суд не ставить під сумнів докази, які зібрані слідчим під час виконання судового доручення, оскільки обґрунтованих та об`єктивних підстав для цього не має.

Суд вважає, що при тлумаченні будь-якої норми права необхідно застосовувати принцип розумності її застосування, який безумовно не виражений чітко у тексті закону але завжди передбачається та серед іншого вимагає від суб`єкта (правозастосовувача) вибирати дію і здійснювати її так, щоб вона при нормальному розвитку причинно-наслідкових зв`язків досягала б призначення кримінального судочинства.

У цьому аспекті, суд вважає, що розумним застосуванням норми ст. 77 КПК України буде трактування її саме в розумінні стадії кримінального процесу. Відповідно призначенню кримінального судочинства буде відповідати належне використання як доказу документів, які наданні прокурором в порядку виконання судового доручення та оцінки їх у сукупності з іншими доказами, які надані стороною обвинувачення та стороною захисту.

Що стосується питання застосування ст. 89 КПК України, то розумних підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, як санкції на встановлене порушення органом досудового розслідування та прокурором, судом не встановлено та стороною захисту не представлено. Очевидної недопустимості доказів судом також не встановлено.

Викладені обставини на думку суду свідчать про необхідність відмови в задоволенні клопотання, оскільки доводи сторони захисту є такими, що не відповідають фактичним обставинам по провадженню.

Керуючись ст. ст. 89, 350, 372 КПК України, СУД, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо визнання доказів - матеріалів виконаного судового доручення, яке було надано прокурором в судовому засіданні 17.09.2019 року неналежними та недопустимими у кримінальному проваджені внесеного в ЄРДР за № 0004401 від 23.10.2017 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я: ОСОБА_1