ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2734/19 Справа № 175/366/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0002212 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено. Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 24 серпня 2019 року, продовжено на 60 днів, тобто до 20 жовтня 2019 року. Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу цього строку, а тому виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, колегія суддів вважала, що на даний час ризик переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) є реальним і достатнім для продовження обвинуваченому дії вказаного запобіжного заходу ще на 60 днів. Ці обставини та ризик переховуватися від суду не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, у тому числі цілодобовий домашній арешт, які, на думку суду, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо причетності ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, вказана підозра є необґрунтованою, а вина ОСОБА_7 не підтверджена.
Вказує, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в клопотанні, є необґрунтованими, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження такої суворої міри покарання.
Враховуючи викладене, а також тривалість розгляду справи, вважає, що відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали свою апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002212 від 06.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався, востаннє до 24.08.2019 року.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 22.08.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що виходячи з мети і підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на даний час ризик переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) є реальним і достатнім для продовження обвинуваченому дії вказаного запобіжного заходу ще на 60 днів. Ці обставини та ризик переховуватися від суду не дозволяють застосувати альтернативні (інші) види запобіжних заходів, у тому числі цілодобовий домашній арешт, які, на думку суду, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутні або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів щодо причетності ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, вказана підозра є необґрунтованою, а вина ОСОБА_7 не підтверджена, є безпідставними, з огляду на наступне.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Крім того, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу за ст. 331 КПК України, має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на суд під час ухвалення вироку, відповідно до вимог ст. 368 КПК України і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисника обвинуваченого в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Посилання апеляційної скарги захисника на те, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже досить тривалий час, а обвинувального вироку щодо нього так і не постановлено, у зв`язку з цим вважає, що підозра є необґрунтованою є безпідставними, оскільки тривалість судового розгляду справи, під час якого суд вирішує питання передбачені ст. 368 КПК України, не впливає на наявність чи відсутність обґрунтованої підозри в даному випадку.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4