Справа №577/2068/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/685/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/2068/19 за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2019 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жуківці, Жмеринського району, Вінницької області та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 24 березня 2017 року Солом?янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

У зміненій та доповненій поданій апеляційній скарзі заступник прокурора Сумської області ОСОБА_6 , просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції розглядаючи подання не врахував вимоги ч. 8 ст. 154 КВК України, яка встановлює обмеження, зокрема, особи звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть знову представлені до умовно дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 17 днів, а подання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 направлене до суду 11 травня 2019 року, тобто раніше ніж через 1 рік після заміни невідбутої частини покарання. Вухвалі суд мотивів прийнятого рішення не обґрунтував, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2019 року засудженого ОСОБА_7 було умовно достроково звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року на невідбуту частині покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці 10 днів.

Своє рішення суд вмотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 станом на 11 червня 2019 року відбув більше 2/3 строку призначеного покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому підлягає умовно достроковому звільненню.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою, оскільки в змінені апеляційній скарзі не ставиться питання щодо погіршення становища засудженого. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора, що підтримав змінену та доповнену апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного висновку.

Розглядаючи спільне подання начальника ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» і голови спостережної комісії Конотопського міськвиконкому та ухвалюючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що цей засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, на підставі ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі, може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, а згідно вимог ч. 2 цієї норми закону умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, єдиною і достатньою підставою умовно -дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей кримінального покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Необхідно зазначити, що сумлінна поведінка включає в себе не тільки пасивну форму поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, неухильному додержанні загальноприйнятих норм і правил поведінки тощо, а й активну форму його поведінки (активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо).

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну свідому участь засудженого у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, сумлінне виконання трудових обов?язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Зокрема, як убачається з матеріалів провадження, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 2 листопада 2016 року ОСОБА_7 був засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 лютого 2017 року ОСОБА_7 в строк відбування покарання за вищевказаним вироком суду зарахований строк попереднього ув?язнення з 2 листопада 2016 року до 22 грудня 2016 року включно, із розрахунку, що один день попереднього ув?язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_7 замінено невідбуту частину строку покарання за вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року у виді позбавлення волі більш м?яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 17 днів.

Згідно характеристик від 02 травня 2019 року та 06 червня 2019 року ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 05 листопада 2015 року. Під час утримання в УВП 23 м. Полтава та СІЗО м. Київ, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 13 січня 2017 року відбував покарання в ДУ «Кременчуцька ВК (№ 69)», де характеризувався позитивно, мав три заохочення, до дисциплінарної відповідальності в установі не притягувався. З 25 жовтня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)». Працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться сумлінно. Характеризується позитивно, має одне заохочення. Приймає активну участь у суспільному житті відділення та установи, залучений до робіт з благоустрою і прилеглих території, а також до програми диференційованого виховного впливу, до праці ставиться сумлінно, дотримується правил з охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки.

Достроково погасив борг по виконавчому листу.

З довідки про заохочення та стягнення на ОСОБА_7 вбачається, що останній має 4 заохочення та жодного стягнення.

Крім того, з дослідженої особової справи на засудженого вбачається, що в ній відсутні дані які б ставили під сумнів позитивні зміни, що відбувалися в особистості засудженого, за час відбування ним покарання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що поведінка ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання та його ставлення до праці були достатньо сумлінними як того і вимагає кримінальний закон для того, щоб він міг бути умовно - достроково звільненим від відбування призначеного йому покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що після заміни ОСОБА_7 покарання не можна було звертатися до суду з поданням про умовно дострокове звільнення раніше ніж через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особи, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м?яким покаранням. У цих випадках більш м?яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком, а згідно ч. 5 цієї норми закону, до осіб, яким покарання замінене більш м?яким, може бути застосоване умовно - дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу. При цьому умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (п. 2 ч. 3 ст. 81 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд зобов?язаний неухильно додержуватися вимог КК України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана ВРУ, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України. У разі якщо норми КПК України суперечать міжнародному договору, згода на обов?язковість якого надана ВРУ, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1, ч. 3-6 ст. 9 КПК України).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17 - рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 - рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов?язків осіб, національні органи зобов?язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, у даному конкретному випадку на користь засудженого ОСОБА_7

«Якість закону» є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції, вимоги до якого добре проілюстровані також і у справі «Корецький та інші проти України» (Koretskyy and Оthers v. Ukraine), 03.04.2008, п. 47-47, заява № 40269/02), де Суд дійшов такого висновку: «навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві», та черговий раз нагадав, що «вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону».

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». При цьому ЄСПЛ неодноразово зверталась увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу «правової визначеності» (п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального законодавства України, судової практики КСУ та рішень ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що у випадку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, повинен рахуватися саме з моменту початку строку відбування покарання, призначеного вироком суду, а не після заміни покарання в порядку виконання вироку, оскільки іншого порядку обрахунку строку, після відбуття якого можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81 КК України законодавцем не передбачено, і така позиція не суперечить принципу правової визначеності, який є невід?ємною та органічною складовою принципу верховенства права.

ОСОБА_7 відбув дві третини призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, частково відбуваючи покарання у виправних колоніях (позбавлення волі) та частково у виправному центрі (обмеження волі), а тому він підпадає під дію положень ст. 81 КК України.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що з часу ухвалення рішення про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким не минув 1 рік, внаслідок чого засуджений не міг бути представлений до умовно - дострокового звільнення, оскільки законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м?яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка була звільнена від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м?яким і при цьому 2) була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом (ч. 8 ст. 154 КВК України).

ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м?яким не звільнявся, рішення суду про застосування до нього ст. 82 КК саме у такому виді матеріали кримінального провадження не містять, як відсутні і відомості про наявність рішення суду щодо його направлення в місця обмеження волі. При цьому, ухвала суду про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким не є тотожною судовому рішенню про направлення у місця обмеження волі, а тому сам по собі факт заміни невідбутої частини покарання більш м?яким не спричиняє настання правових наслідків, за яких застосування до особи умовно - достроково звільнення раніше строку, визначеного ч. 8 ст. 154 КВК України, стає неможливим.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2019 року, якою ОСОБА_7 звільнено умовно достроково від відбування покарання, призначеного за вироком Солом?янського районного суду м. Києва від 24 березня 2017 року на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 2 місяці 10 днів залишити без змін, а змінену апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4