УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/9730/19

Провадження № 1-кп/638/1306/19

31.10.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника- ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт №0000236 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не працюючого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

До Дзержинського районного суду м. Харкова від прокурора надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України з затвердженим обвинувальним актом по справі, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
На стадії досудового розслідування обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Після надходження кримінального провадження до суду строк тримання під вартою продовжувався у встановленому законом порядку
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого до 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема можливість здійснення тиску на свідків та відсутність міцних соціальних зв`язків.
Захисник заперечував проти заявленого клопотання та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, посилаючись на те, що обвинувачений у розшуку не перебував, раніше не судимий, має міцні соціальні зв*язки, до арешту неофіційно працював на ТРЦ «Барабашово», має позитивну характеристику з місця навчання.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши представлені докази, які стосуються питання запобіжного заходу, надані суду, приходить до висновку про те, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а запобіжний захід зміні з тримання під вартою на домашній арешт.
При вирішенні питання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 23.11.17 року по справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, в якому зазначено, що згідно з практикою Європейського суд з прав людини тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі «МакКей проти Сполученого Королівства»).
Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканість, вважає що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та у порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканість має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов*язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого, шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшились, або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувались суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправдуванням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
З оглядом на вищезазначене Рішення Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що встановлена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень вже не може бути єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При цьому, в контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватись не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Змінюючи міру запобіжного заходу ОСОБА_5 , суд виходить з того, що ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, матір, яка потребує стороннього догляду, працював до арешту не офіційно.
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.314-316,369 КПК України,
постановив:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , задовольнити.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 змінити з тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчій ізолятор» на домашній арешт .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
-заборонити у період часу з 23.00 годин по 06.00 годин ранку залишати місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-прибувати до суду із встановленою періодичністю;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвалу направити для виконання за місцем проживання обвинуваченого - до Московського ВП ГУ НП в Харківській області ( м. Харків, вул.. Халтуріна, б. 30).
Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 положення ч.5ст.181 КПК України та ч.6ст.195 КПК України .
Покласти зобов`язання на працівника органу поліції перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 правила користування пристроєм,техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
У задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Строк дії ухвали - 2 місяці.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий судя: