Справа № 165/1933/19
Провадження № 1-кп/165/245/19
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Нововолинського міського суду судовий розгляд кримінального провадження №0000340 від 27 березня 2019 року за ч.2 ст.357, ч.2 ст.384 КК України, про затвердження угоди про визнання винуватості від 30 липня 2019 року укладеної між прокурором Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рівне Рівненської області, українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, не працює, інвалідом І-ІІ групи не являється, не судимий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суд,

встановив:

26 березня 2019 року, близько о 19 год. 20 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні автостанції м. Нововолинська, що за адресою: м. Нововолинськ, вул. Автобусна, 4, під час пред`явлення слідчим СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 пластикового службового посвідчення працівника поліції серії ВЛП №003345, яке видане 06 липня 2018 року, маючи прямий умисел на пошкодження особливо важливого документа, з хуліганських мотивів, раптово, в ході словесного конфлікту, стиснув рукою дане службове посвідчення, внаслідок чого на ньому утворилися тріщини та злам пластику, чим пошкодив його цілісність.

Правова кваліфікація умисних дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.357 КК України, тобто умисне пошкодження особливо важливого документа.

26 березня 2019 року в період часу з 22 год. 30 хв. по 23 год. 10 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні службового кабінету №11 Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області, розташованого за адресою: м. Нововолинськ, вул. Нововолинська, 15, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно ст.384 КК України, в ході допиту в якості свідка у кримінальному провадженні №0000336 від 26 березня 2019 року за фактом умисного заподіяння ОСОБА_7 працівнику правоохоронного органу - слідчому СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, діючи умисно, з мотивів допомоги ОСОБА_7 уникнення ним кримінальної відповідальності та штучного створення доказів захисту, з метою перешкоджання здійсненню швидкого, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, встановленню об`єктивної істини у справі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і усвідомлюючи, що його покази не відповідають дійсності, надав старшому слідчому СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області майору поліції ОСОБА_8 показання, відповідно до яких між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також з іншими особами будь-якого конфлікту не було, показання свідка ОСОБА_4 були зафіксовані на паперовому носії інформації у вигляді протоколу допиту, тобто у письмовій формі, правильність змісту якого засвідчено власним підписом свідка ОСОБА_4 , однак в ході проведення досудового розслідування, зокрема огляду відеозаписів з камер відео спостереження, які знаходяться на автостанції м. Нововолинська, було встановлено, що ОСОБА_4 на момент нанесення удару ОСОБА_7 в обличчя потерпілого ОСОБА_6 перебував поблизу, спостерігав за ними та подіями, які відбувалися неподалік від входу у приміщення автостанції м. Нововолинська, тобто свідок ОСОБА_4 надав показання, які не відповідають дійсності.
Правова кваліфікація умисних дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка, надані органу, що здійснює досудове розслідування, поєднане зі штучним створенням доказів захисту.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому злочинах визнав повністю та беззастережно.

Додаткові обов`язки для обвинуваченого ОСОБА_4 які були б пов`язані з співпрацею у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, угодою не передбачається.
Покарання, узгоджене сторонами угоди та на призначення якого згідний обвинувачений ОСОБА_4 : за ч.2 ст.357 КК України у виді штрафу у розмірі сімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одна тисяча сто дев`яносто гривень; за ч.2 ст.384 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень.
Наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені ст.473 КПК України, а саме: для прокурора, обвинуваченого та його захисника є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу та наслідки невиконання угоди сторонам зрозумілі.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила затвердити укладену між нею та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості, оскільки угода відповідає вимогам ст.472 КПК України та укладена добровільно. Наслідки затвердження даної угоди їй зрозумілі.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому злочинах визнав повністю, угоду про визнання ним винуватості просить затвердити, оскільки укладена ним добровільно і він погоджується на покарання узгоджене в угоді.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим та прокурором, оскільки угода була укладена за його присутності ОСОБА_4 добровільно, і останній погодився на покарання узгоджене в угоді.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з того, що відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ч.3 ст.12 КК України віднесені до злочинів середньої тяжкості. Міра покарання погоджена сторонами угоди відповідає санкції ч.2 ст.357 КК України; за ч.2 ст.384 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень, із врахуванням пом`якшуючих вину ОСОБА_4 обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема: щире каяття; відсутність тяжких наслідків вчиненого, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с.37), на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби (а.с.36), брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях (а.с.31-35), відсутність обтяжуючих вину обставин, відповідає вимогам ч.1 ст.69 КК України (перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.384 КК України). Призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим відповідає вимогам ч.1 ст.70 КК України.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4, ч.5 ст.474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про підстави для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.
Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Речовий доказ службове посвідчення працівника поліції слідчого СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , серії ВЛП №003345 (а.с.30), яке передано під зберігальну розписку ОСОБА_6 (а.с.31) залишити останньому.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.370, ст.373, ст.374, ст.474, ст.475 КПК України, суд,

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 30 липня 2019 року у кримінальному провадженні №0000340 від 27 березня 2019 року, укладену між прокурором Нововолинського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 затвердити.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.357, ч.2 ст.384 КК України та призначити покарання:
за ч.2 ст.357 КК України у виді штрафу у розмірі сімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить одна тисяча сто дев`яносто гривень;
за ч.2 ст.384 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень.
Речовий доказ службове посвідчення працівника поліції слідчого СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , серії ВЛП №003345, яке передано під зберігальну розписку ОСОБА_6 залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Волинського Апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1