справа №619/4240/19
провадження №1-кс/619/2069/19
УХВАЛА
іменем України
25 жовтня 2019 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_4 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 «про арешт майна»

по кримінальному провадженню №0001440 від 22.10.2019 за фактом скоєння злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

встановив
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучене в ході огляду місця події від22.10.2019, а саме: 1) автомобіль марки «Камаз» моделі «6520» з самоскидом, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 2) суміш чорного кольору, яка знаходиться в самоскиді автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ; 4) п`ять товарних чеків, саме: 4.1) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22320 т на 1 арк; 4.2) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 19510 на 1 арк.; 4.3) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22180 на 1 арк.; 4.4) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22610 на 1 арк.; 4.5) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22150 на 1 арк.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 22.10.2019 до ЧЧ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області по телефону надійшло повідомлення громадянина ОСОБА_7 про те, що за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Слатине, вул. Центральна невстановлена особа керуючи автомобілем КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 таємно викрала матеріал щебень.

Відомості за даним фактом СВ Дергачівського ВП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001440 від 22.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.185 КК України.

22.10.2019 проведено огляд місця події, а саме відкритої ділянки місцевості розташована на узбіччі автомобільної дороги «Слатине-Дергачі», на відстані близько 200 метрів від смт. Слатине у напрямку м. Дергачі, в ході якого виявлено та вилучено:1) автомобіль марки «Камаз» моделі «6520» з самоскидом, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 2) суміш чорного кольору, яка знаходиться в самоскиді автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ; 4) п`ять товарних чеків, саме: 4.1) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22320 т на 1 арк; 4.2) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 19510 на 1 арк.; 4.3) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22180 на 1 арк.; 4.4) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22610 на 1 арк.; 4.5) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22150 на 1 арк., є підстави вважати, що дані речі є доказом кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ст.ст. 167-169 КПК України: 1) автомобіль марки «Камаз» моделі «6520» з самоскидом, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 2) суміш чорного кольору, яка знаходиться в самоскиді автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ; 3) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Камаз» моделі «6520», номер кузова НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ; 4) п`ять товарних чеків, саме: 4.1) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22320 т на 1 арк; 4.2) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 19510 на 1 арк.; 4.3) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22180 на 1 арк.; 4.4) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22610 на 1 арк.; 4.5) товарний чек б/н від 22.10.2019 на щебінь о/40 22150 на 1 арк. є тимчасово вилученим майном.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 та третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_4 просили у задоволенні клопотання відмовити, т.я. заяву до поліції про нібито викрадення майна подала особа, яка не є власником майна, власник майна щодо тимчасово вилученого майна ніяких претензій не має, хто дійсний власник майна у кузові автомашини не встановлено, не встановлена реальна кількість і якість суміші чорного кольору яка знаходиться у кузові тимчасово вилученого «КАМАЗУ», реально тимчасово вилучене майно не знаходиться на стоянці вилученого автотранспорту, а знаходиться на лісовій дорозі, де автомашину затримали невідомі особи, автомашина із вантажем «суміші чорного кольору» та документами ніким не охороняється. За таких обставин власник майна ОСОБА_4 несе збитки від того, що автомашина не знаходиться в оренді, не працює на підприємстві, його підприємницька діяльність зупинена. Хоча водій автомашини ОСОБА_8 пояснив, що 22.10.2019 року він згідно договорів оренди, рознарядки на роботу за договорами поставки, товарних чеків на придбання гравію на фірмі «Господар», де він працює водієм розвозив гравій для будівництва . У послідній ходці десь о 15.30 його автомашина «КАМАЗ», держномер НОМЕР_2 зламалася , тому він не зміг ви грузити увесь гравій, який знаходився у кузову автомашини, вивантажив на подвір`ї будинку у смт Слатине тільки частину гравію. Відразу доповів дану ситуацію начальнику фірми «Господар», а також власнику автомашини про аварію «КАМАЗА» і отримав відповідь від вказаних осіб, що повинен їхати на автобазу, за допомогою екскаватора вилучити гравій з кузова автомашини, звісити його, відремонтувати машину, знову завантажити «КАМАЗ» сумішшю гравію такої ж ваги та відвезти гравій замовнику. За таких обставин аварійний «КАМАЗ» і рухався на автобазу під керуванням ОСОБА_8 , який не викрадав і не збирався викрадати суміш гравію, коли він був зупинений безвісними особами, які фактично напала на автомашину, безпідставно звинуватили водія в крадіжці товару із заказу, що ніяк не відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені власником майна, яке тимчасово вилучене ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, дослідивши докази, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Як зазначено вище 22.10.2019 до ЧЧ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області по телефону надійшло повідомлення громадянина ОСОБА_7 про те, що за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт Слатине, вул. Центральна невстановлена особа керуючи автомобілем КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 таємно викрала матеріал щебінь. Відомості за даним фактом СВ Дергачівського ВП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001440 від 22.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події було вилучено наступні речі, а саме: посвідчення водія, який керував автомобілем, автомобіль «КАМАЗ 6520», реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , товарно-транспортні накладні та майно, яке знаходилося в кузові автомобіля.

Відповідно до вимог ст. 237 КПК України власник автомобіля «КАМАЗ» для участі в огляді не був запрошений та не мав можливості надати пояснення.

Частина друга статті 167 КПК України встановлює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3)є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4)одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частина 1 ст.170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь- якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 2 ч.2ст.173 КПК України передбачено, що у випадку, якщо арешт майна накладається з метою збереження речових доказів, при вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Частиною 11ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У клопотанні слідчого взагалі не обґрунтовано, на підставі яких критеріїв, передбачених нормами кримінального процесуального закону, вилучене в ході огляду місця події майно у виді вантажного автомобіля відноситься до речових доказів у кримінальному провадженні №0000269 від 18.07.2019, оскільки ні з клопотання про накладення арешту, ні з доданих до нього матеріалів не вбачається, які підозри того, що транспортний засіб має відношення або може мати відношення до тих дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

У клопотання слідчого не вказано підставу, мету і обґрунтування необхідності арешту майна, не доведено необхідність арешту вилученого майна, відсутні посилання на наявність будь-яких ризиків: приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу «КАМАЗ». Крім того, транспортний засіб «КАМАЗ» належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_4 та був наданий ТОВ «Господар Харків» у користування на підставі Договору про надання послуг спеціальною технікою.

ТОВ «Господар-Харків» є реальним суб`єктом господарської діяльності, є реальним платником податків, створює робочі місця та належні умови праці. Накладення арешту на транспортний засіб «КАМАЗ» призведе до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності, завдасть прямих та непрямих збитків підприємству, а також суттєво знизить заробітну плату найманих працівників у зв`язку із відсутністю транспортного засобу, за допомогою якого здійснюється господарська

Автомобіль «КАМАЗ», відносно якого слідчим Дергачівського ВПГУНП в Харківській області подано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, правомірно використовувався для перевезення вантажів на ділянці дороги м. Дергачі - смт Слатине відповідно до умов договору між ТОВ «Господар Харків» та ПФ «Ніколь».

Жодних заяв про крадіжку вантажу від ТОВ «Господар Харків», або ПФ «Ніколь» до правоохоронних органів не надходило, що свідчить про відсутність складу злочину. Вже тому автомашина не може бути знаряддям злочину,як і всі документи на перевезення гравію, що в ній знаходяться, а також документи щодо права власності на автомашину .

Що стосується арешту суміші чорного кольору у кузові автомашини, то кількість і якість даного вилученого тимчасово майна не встановлена, тобто нема предмету арешту, предмет «крадіжки» не описаний в ході огляду місця події. Тим більше, що вказане майно знаходиться не на спеціальній автостоянці вилученого транспорту органів поліції, а на лісовій дорозі, доку3ментів про його охорону слідчим не надано, тобто у суду нема певності, що на момент прийняття рішення взагалі вказане вилучене тимчасово майно є в реальності, ніякі документі це не підтверджують по справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п. 101).

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.п.1,3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Таким чином, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Слідчий суддя вважає, що слідчий не довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, оскільки воно не відповідає критеріям речового доказу.

Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив
У задоволенні клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 «про арешт майна»

по кримінальному провадженню №0001440 від 22.10.2019 року за фактом скоєння злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України

- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1