05.11.2019 Провадження № 1-в/331/47/2019
Єдиний унікальний номер 331/2643/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого- судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши матеріали клопотання про звільнення від покарання або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким та призначення покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, визначення чіткого терміну перегляду покарання та критеріїв його можливого перегляду, а також звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відносно

ОСОБА_4 , засудженого вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2015 року за ст. 115 ч. 2 п. 9,12,13, ст. 190 ч. 3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким та призначення покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, визначення чіткого терміну перегляду покарання та критеріїв його можливого перегляду, а також звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

У вказаному клопотанні засуджений порушує питання про застосування до нього положень Конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, що пом`якшують покарання та іншим чином поліпшують становище засудженого, визначення чіткого терміну можливого перегляду його покарання та критеріїв, за яких можливий такий перегляд, а також звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із тим, що, з урахуванням строку попереднього ув`язнення, що був зарахований йому у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період з моменту вчинення злочину по теперішній час становить більше 15 років, тому до нього мають бути застосовані положення ст. 49 КК України, відповідно до яких він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, зазначивши, що йому неправомірно було призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. На сьогодні через тривалий період перебування у СІЗО з урахуванням вимог ст. 72 КК України він фактично відбув 19 років позбавлення волі. Вважає, що він має право на пом"якшення призначеного йому строку та звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності, тому просив переглянути призначене йому покарання на підставі ст. 74 КК України.

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 заперечила проти задоволення вказаного клопотання, вважаючи його необґрунтованим.

Заслухавши доводи засудженого, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення, зокрема, питання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно відповіді начальника СІЗО-начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби ОСОБА_5 від 26.06.2019 року ОСОБА_4 утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» УДПтС України в Запорізькій області у зв`язку із розглядом заяви останнього про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції. Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» УДПтС України в Запорізькій області, фактично відбуває покарання за вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2015 року. За таких обставин клопотання ОСОБА_4 підлягає розгляду Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року ОСОБА_4 засудженого за вчинення злочинів, передбачених п.п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 04.05.2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2017 року призначене покарання залишено без змін.

Вирок набув законної сили 07.09.2017 року, звернений до виконання та, у відповідності до ст. 21 КПК України, підлягає безумовному виконанню.

На даний час засуджений відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор (№ 10)».

12.01.2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01 листопада 2008 року по 20 червня 2017 року включно. Так, з урахуванням викладного, станом на 08.04.2019 року ОСОБА_4 фактично відбув 19 років 26 днів позбавлення волі.

Згідно з положеннями статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Так, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно, можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.

Звертаючись до суду з вказаним клопотанням, засуджений ОСОБА_4 не врахував положення ч. 1 ст. 74 КК України, згідно якої, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з цим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин.

Аналізуючи вищевказане, суд доходить висновку, що всі питання, які пов`язані з пом`якшенням покарання у вигляді довічного позбавлення волі, визначаються в порядку, передбаченому п. 27 ст. 106 Конституції України, Положенням про порядок здійснення помилування затвердженим Указом Президента Україна від 21.04.2015 року № 223/2015 та вирішуються Президентом України.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_4 , таким чином його вимоги щодо звільнення від покарання або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким та призначення покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначає, що у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. До аналогічного висновку прийшов ЄСПЛ у справі за заявою Пєтухова проти України № 2 (рішення від 12.03.2019 року). Таким чином, вирішення питання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, відноситься лише до компетенції держави та полягає у встановленні нових законодавчих процедур, які на сьогодні не існують, тому і не можуть бути застосовані судом.

Крім того, ОСОБА_4 просить у відповідності до ст. 3 Конвенції з прав людини та основоположних свобод визначити чіткий термін перегляду призначеного йому покарання та критеріїв, за яких можливий такий перегляд.

Відповідно до положень ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Так, питання щодо визначення терміну перегляду призначеного покарання та критеріїв, за яких можливий такий перегляд не віднесений до переліку питань, які вирішує суд в порядку виконання вироків, тому в задоволенні клопотання в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

В своєму клопотанні ОСОБА_4 також порушив питання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, з урахуванням того, що станом на сьогодні він фактично відбув більше 19 років позбавлення волі, а ст. 49 КК України передбачає звільнення від кримінальної відповідальності, якщо з моменту вчинення особиво тяжкого злочину минуло 15 років.

Так, згідно ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, у віднопідності до ч. 4 ст. 49 КК України, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

В судовому засіданні встановлено, що вирок Запорізького районного суду м.Запоріжжя від 16.04.2015 року у відношенні ОСОБА_4 було переглянуто 04.05.2016 року Апеляційним судом Запорізької області та 07.09.2017 року - Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за наслідком чого призначене покарання залишено без змін.

Під час розгляду справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій висновки, яких дійшли судді колегії Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2015 року та доводи засудженого ОСОБА_4 були перевірені відповідно колегією суддів.
Так, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності обчисляються з моменту вчинення правопорушення та триває до дня набрання вироком законної сили, саме визначальним для застосування ст. 49 КК України є момент вчинення особою злочину та період, впродовж якого особу не було притягнуто до кримінальної відповідальності.
Згідно обставин даної справи, останній епізод злочинних дій, інкримінованих ОСОБА_6 , було вчинено 15.09.2008 року. Обвинувальний вирок стосовно особи був ухвалений 16.04.2015 року та набрав законної сили 07.09.2017 року.
Таким чином, доводи ОСОБА_4 щодо необхідності застосування щодо нього положень ст. 49 КК України та помилковості висновків суду при призначенні йому покарання за вчиненими ним злочинами, суд вважає необґрунтованими та такими, що зводяться до неправильного тлумачення норм права, оскільки фактично відбуті ним 19 років позбавлення волі, до яких було зараховано період перебування його під вартою із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі, не є тотожним щодо строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності при застосуванні положень ст. 49 КК України.
Крім того, суд зауважує, що доводи засудженого щодо його стану здоров`я також були предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанцій під час перегляду вироку Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2015 року. Зокрема, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України в ухвалі від 07.09.2017 року зазначила: «Що стосується прохання засудженого ОСОБА_4 надати правову оцінку лікарським даних про його стан здоров`я під час розгляду кримінальної справи та можливість його участі в судових засіданнях за станом його здоров`я, то колегія суддів відмічає, що з наданих даних не вбачаються будь-яких застережень лікарів на його неможливість участі в розгляді справи та скарг засудженого в судових засіданнях, які б об`єктивно заважали йому надавати пояснення, відповідати на поставлені питання. Крім того, медичними обстеженями та за матеріалами кримінальної справи не встановлено випадків щодо такої поведінки ОСОБА_4 , яка б вказувала на те, що він не міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки під час провадження у справі.

Тоді як, питання щодо стану здоров`я, лікування, проведення обстежень, надання медичної допомоги, тощо, у осіб під час утриманя під вартою підлягало встановленню та вирішенню у відповідності до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (наказ від 15 серпня 2014 року №1348/5/572), Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної дпомоги засудженим (наказ від 10 травня 2012 року №710/5/343), тощо.

Призначене ж засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статті 65 КК України є справедливим та виваженим.»

Таким чином, враховуюче наведене клопотання засудженого у цій частині також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 106 Конституції України, ст. ст. 49, 74, 87 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від покарання або заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким та призначення покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк - відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про визначення чіткого терміну перегляду покарання та критеріїв його можливого перегляду - відмовити.

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1