ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1753/19 Справа № 202/7699/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційним скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженню № 0000309,-

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 541, 70 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

В частині стягнення з обвинуваченого судових витрат у розмірі 600 гривень, відмовлено.

Вирішено питання щодо речового доказу.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 15.17 годині 02.03.2018 року, знаходячись на сходовому майданчику шостого поверху будинку АДРЕСА_2 , під час розмови з сусідом - ОСОБА_9 , на ґрунті особистої неприязні до останнього, умисно наніс йому удар кулаком правої руки в ліве око, не менше двох послідовних ударів кулаком правої руки в голову з лівої сторони, після чого повалив потерпілого на підлогу і наніс приблизно до чотирьох ударів ногою в живіт та грудну клітину, а також кілька ударів кулаком в потилицю зліва.

У свою чергу, потерпілий, з метою припинення протиправних дій, повалив ОСОБА_7 на підлогу, схопивши його обидві ноги. Надалі потерпілий, знаходячись позаду ОСОБА_7 , здійснив захоплення своєю рукою за підборіддя ОСОБА_7 , після чого помилково припустивши, що останній припинив здійснення своїх протиправних дій, вивільнив його від захоплення. Проте ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше ніж два удари кулаками обох своїх рук в обличчя та грудну клітину, після чого в момент вимушеного нахилу потерпілого, наніс йому не менше двох ударів кулаком своєї правої руки в голову зверху.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вирок змінити, та не застосовувати щодо нього покарання у виді громадських робіт, а також не стягувати матеріальну та моральну шкоду.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_9 сам був ініціатором даного конфлікту, а вина за вчинене може також бути і його, оскільки систематично останній проявляв агресію, висловлював погрози фізичної розправи, образи, не пояснюючи при цьому чого він хоче.

Обвинувачений зазначає, що зрозумівши, що між ними бійка неминуча, він вирішив нанести потерпілому удар першим, оскільки ОСОБА_9 фізично сильніший та молодший.

На думку ОСОБА_7 , в його діях не було злочинного умислу та хуліганського характеру, оскільки вони були справедливими та мали ціль захисту від постійних погроз насильства. Іншого способу припинити хуліганські дії потерпілого, обвинувачений не вбачав, та вважає інцидент формою захисту.

Також зазначає, що неприязних стосунків між ним та потерпілим не було, а покази ОСОБА_9 про те, що під час бійки обвинувачений повалив його на підлогу та наніс чотири удари ногами, не відповідають дійсності. Вважає, що з усіх нанесених ударів потерпілому, лише 3-4 удари були сильними, які були направлені в голову потерпілого та призвели до синців.

Сусіди, які пояснили, що ОСОБА_7 є агресивною та негативною людиною, на його думку, обмовляють його, при цьому не пояснюючи, у чому саме проявляється така характеристика.

Вважає, що кваліфікація його дій за ст.125 КК України, - є невірною, оскільки потерпілий надав суду медичний висновок про наявність у нього легкого струсу мозку.

Крім того, вважає, що він теж постраждав через дане кримінальне провадження, та знаходиться в тяжкому матеріальному становищі. Стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди, у зазначених розмірах,є несправедливим.

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадський робіт, 200 годин, цивільний позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з нього матеріальну шкоду в розмірі 10 023,70 гривень, моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень, а також судові витрати в розмірі 600 гривень.

Вважає, що розмір призначеного обвинуваченому покарання та розмір стягненої шкоди не відповідають тяжкості вчиненого.

На думку апелянта, враховуючи стан стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ОСОБА_7 , зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_9 , витрати на лікування та відновлення втрачених речей, а також інші витрати, які повинні відшкодовуватись в тій мірі в якій вони є необхідними.

ОСОБА_9 зробив необхідні витрати на лікування та відновлення втрачених речей (чеки та акт додані до додатків до позовної заяви), в зв`язку з цим позовні вимоги, на його думку, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зазначає, що ОСОБА_9 було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в самому факті спричинення тілесних ушкоджень, він відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт. У потерпілого часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість. Непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях подальшого життя.

Наслідки спричинення, шкоди внаслідок скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 , призвели, на його думку, до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін.

Заслухавши суддюдоповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення, думку прокурора, яка вважала вирок суду щодо ОСОБА_7 законним та обґрунтованим та просила подані апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілого, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невірну кваліфікацію його дій за ст. 125 КК України, є необґрунтованими, оскільки потерпілий надав суду медичний висновок про наявність у нього легкого струсу мозку. Що в його діях не було злочинного умислу та хуліганського характеру.
Крім цього, судом вірно встановлено, що ОСОБА_7 діяв умисно, завдав не менше 10 ударів кулаком та ногами до голові, тулубу потерпілого.
Судом першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, та вважає його вірним. При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ст. 125 КК України, обєктивна сторона злочину полягає у спричиненні тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження; 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є безпідставними.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого та представника потерпілого про призначення ОСОБА_7 , відповідно, занадто суворого, та занадто м`якого, відповідно, покарання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, на строк 150 годин.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілого щодо необґрунтованості часткового задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з вироку, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілого, суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки, зазначивши, що ОСОБА_9 підтверджено витрати на лікування на суму 541,70 грн.
Перевіркою встановлено, що суду не було надано доказів ремонту годинника та мобільного телефону потерпілого, внаслідок їх пошкодження під час події кримінального правопорушення, суд вірно дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року - визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов, в частині відшкодування коштів за спричинення моральної шкоди ОСОБА_9 , послався на характер перенесених душевних страждань потерпілого, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та фізичному болю і переживаннях, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, їх трималості, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, частково задовольнив позовні вимоги та ухвалив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., яка за своїм розміром є справедливою та виваженою.
Доводи ОСОБА_7 , що потерпілий в ході бійки також наніс йому декілька ударів кулаками, спричинивши різкий біль, що на думку обвинуваченого є підставою для зменшення розміру грошового стягнення по відшкодуванню шкоди, завданої здоров`ю, - задоволенню не підлягають, оскільки потерпілий хоча і застосував насильство до ОСОБА_7 , адже ОСОБА_9 вимушений був захищатись від неправомірних дій обвинуваченого, який першим став наносити йому удари кулаками по голові, тулубу. ОСОБА_11 , що ініціатором конфлікту був потерпілий, суперечать зібраним судом доказам по справі.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого суми помилково сплаченої потерпілим судового збору, колегія суддів зазначає, що вказана сума може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила, відповідно до вимог ст.ст. 537,539 КПК України.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Вирок суду належним чином обґрунтований, вмотивований та законний.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та представника потерпілого, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженню № 0000309, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4