УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
слідчого ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Вінницького районного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000396 від 13.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000396 від 13.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 12 травня 2019 року, у вечірню пору доби, точний час слідством не встановлений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на галявині в лісосмузі, розташованої неподалік вулиці Підлісна, що в с. Медвідка, Вінницького району, в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, зі своїм знайомим ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що останній є особою похилого віку та не може чинити йому активний опір, усвідомлюючи, що своїми діями може позбавити життя іншої людини та бажаючи настання таких злочинних наслідків, діючи з умислом на протиправне позбавлення життя, наніс потерпілому ОСОБА_7 множинні удари кулаками обох рук цілеспрямовано в область голови та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, забою головного мозку, перелому кісток та перелому ребер, після чого залишив потерпілого без свідомості в безпорадному стані.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив всі дії, які вважав за необхідне, однак свій умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки на даний час потерпілий ОСОБА_7 перебуває у Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у важкому стані.
ОСОБА_5 14.05.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство.
Підозрюваному ОСОБА_5 15.05.2019 слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 11.07.2019.

Керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 08.07.2019 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, а саме до 14.08.2019 року.

Вінницьким міським судом продовжено строк досудового розслідування до 5 місяців, а саме 14.10.2019.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та покази давати відмовився згідно ст. 63 КУ.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Тримісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується 14.08.2019, однак його завершити у вказаний термін неможливо, так як необхідно провести ще ряд процесуальних дій, а саме: провести слідчий експеримент із підозрюваним ОСОБА_5 . Долучити висновки імунологічних, цитологічних та ДНК експертиз та виконати з підозрюваним вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

На даний час продовжують існувати ризики передбачені п. п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме: 1) переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Окрім цього, ОСОБА_5 відразу після вчинення кримінального правопорушення зник з місця події; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Отже, ОСОБА_5 може чинити незаконний вплив на свідків з метою створення сприятливих для себе умов; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на інших осіб, тощо.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого умисного злочину за який передбачене покарання до 15 років позбавлення волі не має стійких соціальних зв`язків, які б могли йому завадити переховуватися від слідства і суду та офіційного джерела доходу, виникла необхідність у продовжені строку вказаного запобіжного заходу, тому слідчий просив продовжити строк тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор клопотання підтримав та просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, а виконати необхідні слідчі та процесуальні дії у встановлений строк неможливо.

Захисник ОСОБА_6 просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки підозра у вчиненні злочину ОСОБА_5 є необгрунтованою.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку адвоката.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Згідно ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
Окрім цього, слід враховуватип.63рішення ЄСПЛ «Свєршов протиУкраїни» також щодо правозастосування ст.5 Конвенції: «Із пункту 3 статті 5 Конвенції випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102).
А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого та прокурора про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Однак, в своєму клопотанні прокурор фактично посилається лише на тяжкість можливого покарання, як чинник виникнення зазначених ризиків, що згідно зазначеної практики ЄСПЛ є недостатніми для тривалого тримання обвинуваченої під вартою.
При цьому, суд звертає увагу, що клопотання в порушення ч. 3 ст. 199 КПК України не містить конкретних обставин та доводів, які могли б свідчити про не зменшення наявних ризиків. В той же час, з урахуванням зазначеної вище практики ЄСПЛ, саме на прокурора покладається тягар доведення того, що ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою. За відсутності таких доводів та доказів з боку обвинувачення, суд повинен виходити з того, що ступінь ризиків зменшується із спливом часу згідно ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а клопотання про продовження строку тримання під вартою в силу ч. 5 ст. 199 КПК України задоволенню не підлягає, оскільки прокурором не доведені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам визначеним ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , слід відмовити.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені в судовому засіданні обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, зокрема ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, проте доказами обґрунтованості підозри являються загалом пояснення свідків, протоколи ОМП та виписка з медичної карти. На даний момент жодного висновку експерта, що може підтвердити обґрунтованість підозри органом досудового розслідування не отримано, не зважаючи на трьохмісячний термін досудового розслідування.
Отже лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших вагових підстав для такого виду запобіжного заходу, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а також з урахуванням особи підозрюваного.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Вінницького районного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, судді, суду на визначений ними час;

- не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками.
Ухвала діє протягом двох місяців, починаючи з 09.08.2019 року.
Встановити строк дії ухвали на два місяці, тобто до 09.10.2019 року.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Копію ухвали направити начальнику Вінницького районного відділення поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області для виконання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя