ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1883/17
провадження № 1-кп/753/211/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0013441 від 28.11.2016 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 звинувачується в тому, що 28.11.2016 близько 04 год. 00 хв., він, знаходячись біля будинку №8-В по вул. Тростянецькій в м. Києві, помітив припаркований автомобіль ЗАЗ 1102, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, номер кузову « НОМЕР_2 », вартістю 15326грн. 40коп., який на праві власності належить ОСОБА_6 .
Після чого, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного автомобіля та потягнувши за ручку багажного відсіку, виявив, що автомобіль не замкнений на запірний замок. В подальшому, ОСОБА_7 відкрив ляду багажного відсіку вказаного автомобіля та через багажне відділення проник до салону автомобіля, та сів на переднє сидіння водія за кермо вищевказаного транспортного засобу.
В подальшому, володіючи слюсарськими навичками, ОСОБА_7 вирвав проводи, які поєднувалися до замку запалення та з метою запуску двигуна, з`єднав їх між собою, однак автомобіль не завівся. Після чого, ОСОБА_7 , відкривши дверцята водія вийшов з автомобіля, підняв кришку капоту автомобіля, яка не була замкнена на запірний замок та виявив, що один із проводів живлення від`єднаний від акумуляторної батареї. Далі, ОСОБА_7 під`єднав вказаний провід до акумуляторної батареї та, повернувшись в салон автомобіля, сів за кермо і знову з`єднав проводи, які перед цим вирвав з замка запалення, тим самим привів в дію двигун автомобіля «ЗАЗ 1102» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 в дію, та в подальшому, з місця вчинення злочину на викраденому автомобілі зник.?
28.11.2016 о 05 год. 15 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом викраденого ним автомобіля «ЗАЗ 1102» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та, знаходячись біля будинку №50 по вул. А.Ахматової в м. Києві, був помічений співробітниками патрульної поліції, які зупинивши його, виявили, що останній керує вказаним транспортним засобом без відповідних документів та, в подальшому, ОСОБА_7 зізнався в тому, що 28.11.2016 року близько 04 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку №8 по вул. Тростянецька в м. Києві, умисно, незаконно заволодів транспортним засобом «ЗАЗ 1102» 1990року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову « НОМЕР_3 ».
Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, не визнав та суду пояснив, що 28.11.2016 р. під час прогулянки з друзями він зустрів візуально знайому компанію, один з яких на ім`я ОСОБА_8 спитав, що вони тут роблять, на що він пояснив, що відпочиває разом з друзями. На пропозицію ОСОБА_8 вжити разом з його компанією алкогольні напої він відмовив та повідомив, що запізнюється на потяг додому, після чого ОСОБА_8 запропонував підвезти його до вокзалу, на що він погодився та сів до нього в автомобіль «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 на пасажирське сидіння. По дорозі він побачив патрульний автомобіль, який почав їх зупиняти. Вадим попросив його сісти за кермо автомобіля, оскільки той був нетверезий та боявся, що його позбавлять права керування автомобілем, а його запевнив, що він отримає стягнення у виді штрафу, та в подальшому ОСОБА_8 з ним розрахується. Він погодився та пересів за водійське сидіння автомобіля, після чого зупинив автомобіль. До нього підійшли працівники поліції, а пасажир в свою чергу вийшов з автомобіля та побіг в невідомому напрямку. Працівники поліції попросили у нього документи на автомобіль, але він повідомив, що документи на автомобіль знаходяться у Вадима, після чого на вимогу поліцейських він декілька разів намагався з`єднатись по телефону з Вадимом, який спочатку обіцяв привезти документи на автомобіль, а в подальшому взагалі вимкнув телефон. Таким чином, ОСОБА_5 заперечував свою причетність до викрадення належного потерпілому автомобіля.
В подальшому в ході додаткового допиту обвинувачений ОСОБА_5 , а також допитані за клопотанням сторони захисту свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що 28.11.2016 р. в ранковий час після святкування дня народження спільної знайомої дівчини разом з обвинуваченим ОСОБА_5 останньому на мобільний телефон подзвонила бабуся та повідомила, що погано себе почуває, та обвинуваченому у зв`язку з цим терміново треба їхати додому в м. Носівка. Після цього ними на проїзній частині був зупинений автомобіль «Таврія» червоного кольору, водій якого погодився на пропозицію підвезти ОСОБА_5 до залізничного вокзалу «Дарниця». Після цього обвинувачений сів в автомобіль на переднє пасажирське сидіння і вони поїхали. В подальшому при зазначених вище обвинуваченим обставинах водій цього автомобіля попросив пересісти його за водійське сидіння для уникнення спілкування з працівниками патрульної поліції, на що ОСОБА_5 погодився та пересів за кермо автомобіля, після чого зупинився та почав спілкуватись з працівниками патрульної поліції, а тим часом водій автомобіля зник в невідомому напрямку.
Захисник ОСОБА_4 просила ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 28.11.2016 у вечірній час доби він повернувся з роботи та виявив відсутність належного йому транспортного засобу ЗАЗ 1102, 1990 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який він припаркував біля свого будинку по АДРЕСА_2 . Він зрозумів, що його автомобіль був викрадений та повідомив про це працівників поліції. Приблизно через 10 хв. йому подзвонили працівники поліції та повідомили про те, що його автомобіль знаходиться на штрафмайданчику у зв`язку із його викраденням, а також повідомили, що його автомобілем незаконно заволодів обвинувачений ОСОБА_5 по вул. А. Ахматової, який при собі не мав документів на автомобіль. В подальшому він забрав свій автомобіль зі штраф майданчику та виявив пошкодження замка запалення.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що 28.11.2016 в ранковий час він в складі екіпажу патрульної поліції здійснював патрулювання Дарницького району м. Києва. Приблизно о 05-00 год. під час руху по вул. Урлівській ним був помічений автомобіль ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , який під час руху підозріло маневрував. У зв`язку з цим було прийнято рішення зупинити цей автомобіль для перевірки водія на предмет керування автомобілем в стані сп`яніння. На перехресті вул. Дніпровська набережна та вул. А. Ахматової цей автомобіль був зупинений. З пасажирського сидіння автомобіля вийшла особа, яка розмовляла по мобільному телефону та пішла в невідомому напрямку. Він з напарником ОСОБА_13 підійшли до водія цього автомобіля обвинуваченого ОСОБА_5 . В салоні автомобіля він одразу помітив пошкоджений замок запалення. На його вимогу ОСОБА_5 не надав документи на цей автомобіль. На питання чий це автомобіль, обвинувачений повідомив, що автомобіль належить його товаришу, однак адресу, де проживає товариш, він не зміг назвати. Він повідомив обвинуваченого, щоб той викликав на місце свого товариша, але обвинувачений відмовився це робити. Ці обставини викликали у нього підозру щодо законного перебування у користуванні обвинуваченого вказаного автомобіля, у зв`язку з чим на місце була викликана слідчо-оперативна група.
Свідок ОСОБА_12 стверджував, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_5 , якого він добре бачив як після зупинення транспортного засобу, так і під час руху.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні стверджувала, що 28.11.2016 під час патрулювання екіпажем патрульної поліції, в складі якого вона перебувала, по вул. Ахматової поблизу вул. Дніпровська набережна був зупинений автомобіль ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 . Також в салоні автомобіля перебував пасажир, який після зупинки пішов в невідомому напрямку. З обвинуваченим спілкувався її напарник ОСОБА_12 , який виявив ознаки незаконного заволодіння транспортним засобом. Вона перебувала поряд з напарником та підтвердила обставини спілкування з обвинуваченим, які повідомив в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 . Також свідок підтвердила, що в салоні автомобіля добре спостерігалось пошкодження замка запалення.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 також пояснили, що приймаючи рішення залишитись із водієм зупиненого ними автомобіля, вони керувались відповідними посадовими інструкціями працівників поліції, які забороняють залишати напарника один на один із ймовірним правопорушником. У зв`язку з цим вони не переслідували пасажира зупиненого автомобіля.
Крім того, в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 прокурором було надано наступні письмові докази.
28.11.2016 р. потерпілий ОСОБА_6 звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 8Б зі зворотної сторони дому в період часу з 21-00 год. 27.11.2016 р. по 16-30 год. 28.11.2016 р. невстановлена особа заволоділа автомобілем «ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 114/.
В ході огляду місця події від 28.11.2016 р. був виявлений автомобіль ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 . В середині салону цього автомобіля було виявлено пошкодження замка запалення, з якого стирчали дроти. Також на водійському сидінні виявлений ніж чорного кольору довжиною приблизно 13 см., поруч з яким знаходяться шматки проводів, ідентичні тим, що на замку запалення. Поруч з автомобілем знаходиться ОСОБА_5 . Під час огляду місця події обвинувачений повідомив, що цей автомобіль належить його другу ОСОБА_14 і він ним користувався, щоб поїхати в магазин. /а.с. 115-118/.
Висновком судової товарознавчої експертизи № 19/111/12-743 від 16.12.2016 р. встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ 1102» 1990 року випуску станом на 29.11.2016 р. становить 15 326 грн. 40 коп. /а.с. 122-128/.
Обговорюючи позицію захисника ОСОБА_4 щодо необхідності визнання недопустимими надані прокурором докази, суд виходить з наступного.
Так, захисник просила визнати недопустимими наступні письмові докази, які містяться в матеріалах справи, а саме: висновок експерта № 19/111/12-743 від 16.12.2016 р. /а.с. 122-130/; речові докази - змиви з керма та коробки передач від 28.11.16 /а.с. 132/; речовий доказ - автомобіль «ЗАЗ» /а.с. 133/.

В обґрунтування необхідності визнання недопустимими вищевказані документи, захисник посилалась на те, що в матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував повноваження слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 на здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, тоді як надана прокурором та долучена до матеріалів кримінального провадження постанова про створення групи слідчих від 28.11.2016 р. не підписана керівником слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 , а тому не має юридичної сили, тобто не є процесуальним документом в розумінні положень ст. 110 КПК України. При цьому, захисник просила застосувати доктрину «плодів отруєного дерева» та визнати недопустимими усі докази, які були зібрані в ході досудового розслідування кримінального провадження особою, яка не мала юридичних повноважень на здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.
Оцінюючі здобуті в ході досудового розслідування докази на предмет їх допустимості, суд керується наступними вимогами закону.
Виходячи з аналізу положень ч.1 ст. 86 КПК України недопустимим доказом визнається доказ, який отриманий в порядку, не передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.
Судом встановлено, що прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження постанову про створення групи слідчих від 28.11.2016 р., яка не містить підпису керівника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві /а.с. 142/.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував, що дійсно надана ним постанова про створення групи слідчих від 28.11.2016 р. не була підписана заступником начальника Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 та в такому виді була долучена до матеріалів кримінального провадження і відповідно була відкрита в порядку ст. 290 КПК України обвинуваченому ОСОБА_5 . Разом з тим, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 надав іншу постанову про створення групи слідчих від 28.11.2016 р. за підписом заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 , проте зазначив, що ця постанова є новоствореним документом та відповідно не відкривалась сторонам кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України. Де саме, коли і в який спосіб була створена вказана постанова як новостворений документ прокурор в судовому засіданні не зазначив.
Таким чином, судом об`єктивно встановлено, що на момент закінчення досудового розслідування кримінального провадження № 0013441 від 28.11.2016 в матеріалах справи була наявна постанова про створення групи слідчих не підписана посадовою особою, а наданий прокурором новостворений документ, в матеріалах досудового розслідування був відсутній та не був відкритий сторонам кримінального провадження.
Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 214 КПК передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 110 КПК України - процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Положення ч.6 ст. 110 КПК України регламентують, що постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Системний аналіз сукупності наведених обставин та положень закону свідчить про те, що наявна в матеріалах кримінального провадження постанова про створення групи слідчих від 28.11.2016 р., в якій відсутній підпис посадової особи, не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Таким чином, суд констатує, що вказана постанова не є процесуальним рішенням в розумінні положень ст. 110 КПК України, а тому не підтверджує наявність повноважень групи слідчих, у тому числі ОСОБА_15 здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0013441 від 28.11.2016.
Обговорюючи посилання прокурора ОСОБА_3 на витяг з ЄРДР, яким він обґрунтовував наявність у слідчого ОСОБА_15 відповідних повноважень слідчого у даному кримінальному провадження, суд враховує наступне.
Як вбачається із змісту п.п. 2.1 -2.3 та п. 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року - внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відбувається на підставі відповідних процесуальних рішень оформлених до вимог чинного законодавства.
При цьому, Реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у п. 2.1 Положення, які використовуються для формування звітності. А також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру. Реєстр утворено та ведеться з метою забезпечення єдиного обліку, оперативного контролю та аналізу процесів досудового розслідування. Отже сам факт внесення відповідних відомостей до Реєстру не робить ці відомості юридично значимими. Юридичну значимість відповідним відомостям надають належним чином оформлені процесуальні рішення, які і є підставою внесення цих відомостей до Реєстру.
Процесуальне рішення, оформлене з порушенням вимог законодавства, не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі процесуального рішення оформленого з порушенням вимог законодавства, не породжує правових наслідків.
Враховуючи зазначені положення закону, суд не може взяти до уваги вказаний витяг з ЄРДР, який до того ж підписаний реєстратором -слідчим ОСОБА_17 , наявність процесуальних повноважень якого також не підтверджена належними доказами, а його прізвище міститься у вищезгаданій постанові про створення групи слідчих від 28.11.2016 р., яка не є процесуальним документом в силу відсутності підпису керівника слідчого відділу.
Отже, суду стороною обвинувачення не було надано документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на проведення досудового розслідування у день реєстрації кримінального провадження № 0013441 від 28.11.2016 у якості слідчих, в тому числі, які б надавали повноваження слідчому ОСОБА_17 у якості реєстратора вносити відповідні відомості до ЄРДР.
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК передбачено, що недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Таким чином, в силу положень ч.1 ст. 86 КПК України суд вважає за необхідне визнати недопустимими наступні письмові докази, які отримані в порядку, не передбаченому КПК України, тобто неуповноваженою на те особою слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 :
-висновок експерта № 19/111/12-743 від 16.12.2016 р. щодо вартості автомобіля «ЗАЗ», складений на підставі постанови слідчого ОСОБА_15 від 05.12.16 /а.с. 122-130/;
-змиви з керма та коробки передач, які визнані речовими доказами постановою слідчого ОСОБА_15 від 28.11.16 /а.с. 132/;
-автомобіль «ЗАЗ1102» д.н.з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом постановою слідчого ОСОБА_15 від 28.11.16 /а.с. 133/;

Що стосується наданої прокурором новоствореної постанови про створення групи слідчих від 28.11.2016 р. за підписом керівника слідчого відділу СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 , суд бере до уваги, що зазначена постанова не була відкрита сторонам кримінального провадження, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_5 в порядку ст. 290 КПК України, що свідчить про те, що ця постанова не була наявна в матеріалах кримінального провадження станом, як на день початку так і на день закінчення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, тоді як в матеріалах справи була наявна інша постанова без підпису посадової особи, яка не є процесуальним документом. Отже, суд не може прийняти до уваги надану прокурором новостворену постанову про створення групи слідчих, яка була відсутня в матеріалах кримінального провадження № 0013441 від 28.11.2016 як процесуальне рішення, яке надає повноваження слідчим, у тому числі слідчому ОСОБА_15 , на здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Також у зв`язку із посиланням захисника ОСОБА_4 на недотримання органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, прокурор ОСОБА_3 надав протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 , складений 20.01.2017 р. слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 .
Оцінюючи зазначений документ на предмет його відповідності КПК України, а також способу його отримання, суд враховує наступні положення закону.
Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України - недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 87 КПК України - суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як порушення права особи на захист.
Судом встановлено, що доступ до матеріалів кримінального провадження № 0013441 від 28.11.2016 був наданий обвинуваченому ОСОБА_5 слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 , який не мав повноважень на здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження з вищезазначених підстав.
Таким чином, враховуючи, що відкриття матеріалів кримінального провадження не уповноваженою особою відповідно до ст.290 КПК України прирівнюється до не відкриття матеріалів, у зв`язку з цим на підставі ч.12 цієї статті, суд не має права допустити відомості, які містяться в цих матеріалах, як докази.
Аналіз наведених обставин та вимог закону свідчить про необхідність визнання недопустимими усіх доказів, які наявні в матеріалах кримінального провадження № 0013441 від 28.11.2016, у тому числі покази допитаних в ході судового розгляду потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , оскільки вказане кримінальне провадження здійснювалось групою слідчих, зокрема слідчим ОСОБА_15 , який взагалі не мав процесуальних повноважень на здійснення досудового розслідування, так само, як і не мав повноважень на надання доступу до матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України.
Крім того, заслуговує на увагу позиція захисника ОСОБА_4 щодо необхідності визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 28.11.16 115-116/ з наступних підстав. Дослідженням змісту цього протоколу не можливо встановити підставу, на якій проводився зазначений огляд місця події, оскільки слідчим ОСОБА_19 , який проводив огляд місця події, не було зазначено підставу для проведення цього огляду у відповідній графі протоколу. Крім того, слушними є зауваження захисника про те, що під час огляду місця події фактично було здійснено проникнення до автомобіля «ЗАЗ», та шляхом цього проникнення в салоні автомобіля були зроблені змиви з керма, коробки передач, які згодом були визнані речовими доказами. При цьому, слідчим не були виконані вимоги ч.1 ст. 233 КПК України, зокрема не було отримано добровільної згоди особи, яка володіла цим транспортним засобом, яка об`єктивно була відсутня на місці огляду, та не було отримано ухвали слідчого судді на проникнення до автомобіля, що свідчить про недопустимість вказаної дії в силу положень п.1 ч.2 ст. 87 КПК України. Крім того, суд вважає слушними зауваження захисника ОСОБА_4 щодо способу здійснення змивів з керма та коробки передач, оскільки з протоколу не вбачається, що до участі у проведенні огляду був залучений спеціаліст, а відтак не є зрозумілим ким саме були виконані ці змиви безпосередньо слідчим, який не володіє спеціальними знаннями або іншою особою, та яким чином дані змиви в подальшому були упаковані, оскільки в протоколі не зазначено в які саме конверти та пакет, з якими саме порядковими номерами були упаковані вказані змиви та чи були ці конверти та пакет засвідчені підписами понятих.
Крім того, суд погоджується з позицією захисника ОСОБА_4 про те, що додана до протоколу огляду місця події від 28.11.2016 р. фототаблиця не відповідає вимогам ч.3 ст. 105 КПК України, оскільки ця фототаблиця не засвідчена підписом слідчого ОСОБА_19 , який брав участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків, а засвідчена підписом слідчого ОСОБА_15 , який не брав участі під час огляду місця події, та який, як встановлено, не мав повноваження слідчого на здійснення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.2 ст. 86 КПК України - недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Позиція про необхідність визнання недопустимими доказами, у тому числі тих, які отримані неуповноваженими особами органу досудового розслідування, висвітлена Верховним Судом, зокрема, у справах № 761/20108/15-к (постанова від 19.09.2018 р.) та № 754/7062/15-3 (постанова від 19.04.18).
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз сукупності вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє суду зробити висновок про те, що зазначені докази, в силу їх недопустимості, не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, у зв`язку із чим наявність в його діях інкримінованого кримінального правопорушення є недоведеним.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Аналіз наведених обставин дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування не здобуто достатніх та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України та стороною обвинувачення не надано, а судом відповідно не виявлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину з підстав недоведеності вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення та про необхідність у зв`язку з цим ухвалення виправдувального вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення.

Речові докази:
-Автомобіль «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_6 ;
-Паперові конверти, в середині яких знаходяться змиви з керма та коробки передач та з внутрішніх та зовнішніх ручок дверей автомобіля, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м Києві знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1