Номер провадження: 11-кп/813/1307/19
Номер справи місцевого суду: 515/791/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.06.2019 року в кримінальному провадженні №0000058, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, працює за наймом, з неповною середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 10.04.1987 року Татарбунарським районним народним судом Одеської області за ч. 2 ст. 206, ст. 100, ч. 2 ст. 206 КК УРСР (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі;

- 16.01.1991 року Татарбунарським районним народним судом Одеської області за ч. 2 ст. 145, ч.1 ст. 215-3 КК УРСР (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі;

- 26.12.2001 року Місцевим судом Татарбунарського району Одеської області за ч. 2 ст. 140 КК УРСР (в редакції 1960 року), ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 19.08.2006 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 13.11.2008 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 03.12.2012 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395 до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 12.11.2015 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що будучи раніше судимим за корисливі злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за які в установленому законом порядку не погашена та не знята, в середині січня 2019 року (встановити точної дати не виявилось можливим), приблизно о 12:00 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , власницею якого є ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що на горищі вищевказаного будинку знаходиться алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливі мотиви та мету таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що власниця будинку ОСОБА_8 відсутня та за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою драбини піднявся до вхідних дверей горища вищезазначеного житлового будинку. Потім, за допомогою металевого прута зірвав навісний замок, проник до приміщення горища та таємно викрав алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів та вартістю 400 (чотириста) гривень.

Після чого, з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 400 (чотириста) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій, просить звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він неодноразово був вдома у потерпілої ОСОБА_9 , яка є його давньою знайомою. Зазначає, що в нього не було умислу на заволодіння залізним бідоном, що належав ОСОБА_9 , та він хотів з часом відати їй кошти за цей бідон або повернути його.

Не погоджується з вказаною судом обтяжуючою обставиною, що злочин був вчинений щодо особи похилого віку так, як не вважає потерпілу особою похилого віку.

Звертає увагу на те, що визнав вину, щиро кається, активно сприяв слідству у розкритті злочину, відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій. Також сама потерпіла не має до нього ніяких претензій та просила суд застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Районний суд обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку (а. с. 3, 34, 35, 75-77).

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого районний суд вірно відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку (а. с. 3, 76).

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції вірно врахував вартість викраденого майна, ступінь тяжкості злочину, характеристику за місцем мешкання, яка є негативною, неофіційне працевлаштування, судимості за корисливі злочини, які у встановленому порядку не погашені та не зняті, висновок органу пробації про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, показання потерпілої, яка повідомила про повторність вчинення відносно неї кримінального правопорушення (а. с. 25-29, 34-74, 76).

На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки лише такий вид покарання здатний забезпечити виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Також суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Доводи обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення призначеного судом покарання є безпідставними, оскільки, будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений та його захисник не з`явились до апеляційного суду, переконливих доказів на підтвердження необхідності задоволення апеляційних вимог обвинуваченого не надали, а в самій апеляційній скарзі не зазначено обставини, які б не були враховані судом першої інстанції та свідчили би про необхідність зміни або скасування оскарженого вироку.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в зв`язку з чим вважає оскаржений вирок законним, обґрунтованим та мотивованим і вважає за необхідне залишити його без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.06.2019 року в кримінальному провадженні №0000058, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4