Справа № 308/8238/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане в порядку ст. 539 КПК України,
В С Т А Н О В И В:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , який на даний час відбуває покарання в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», в якому він просить: - звільнити його достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким; - визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбувати покарання.
В обґрунтування клопотання зазначив, що він був засуджений до довічного позбавлення волі, й даний час вважає, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини відпали обґрунтовані підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань, тому просить про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, а також встановити проміжок часу для його повторного звернення.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити, зазначив, що участі захисника в судовому засіданні не потребує та не наполягає на залученні захисника за рахунок держави.
Судом враховано, що ОСОБА_4 засуджений за особливо тяжкий злочин та участь захисника в кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів є обов`язковою. Статтею 3 КПК України пунктом 10 частини першої визначено, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії, у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. В той же час п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України, визначено, що судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Засуджений звернувся до суду з клопотанням в порядку ст. 539 КПК України, в порядку вирішення питань, які виникають при виконанні вироку, що не відноситься до судового провадження, та врегульовано окремим розділом КПК України. Так, згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України визначено, що в судове засідання при розгляді клопотання в порядку виконання вироку, викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор, та визначено, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання. Крім того, ст. 52 КПК України визначена обов`язкова участь захисника в кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів та ст. 54 КПК України врегульовано дії суду щодо обов`язкового залучення захисника в кримінальному провадженні, в якому така участь є обов`язковою, однак таке передбачено та зобов`язує суд залучити захисника обвинуваченому або підозрюваному. В даному випадку справа розглядається щодо засудженої особи, і нормами КПК України та відповідним розділом КПК України, які регулюють вирішення питань в порядку виконання вироку, не врегульовано та не визначено обов`язку суду примусово залучати захисника засудженому, який відмовляється від захисту. Одночасно, судом враховується і та обставина, що при розгляді даної справи не ставиться питання про погіршення становища засудженого або про вирішення будь-яких питань, які ініціюються прокурором або установою виконання покарань щодо засудженого. З врахуванням наведено, суд не вбачає підстав для обов`язкового залучення захисника при розгляді справи в порядку виконання вироку за клопотанням самого засудженого, оскільки норми КПК України не містять такого обов`язку суду, а засуджений не бажає скористатись послугами захисника.
Водночас, суд бере до уваги і міжнародні норми, які врегульовують обов`язкову участь захисника. Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину, має право захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій власний вибір, або, якщо вона не має коштів для оплати правової допомоги захисника, одержувати таку допомогу безкоштовно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя. А з врахуванням змісту питання, яке розглядається судом, відсутні будь-які підстави вважати, що в даному випадку, щодо засудженого розглядається питання про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокове звільнення від відбування такого покарання.
Заслухавши пояснення засудженого, який наполягав на задоволенні клопотання, з підстав, зазначених в ньому, думку захисника, яка підтримала клопотання засудженого, прокурора, який вважав клопотання необґрунтованим, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2003 року, ОСОБА_4 засуджено за ст.ст. 93 пп. «а» «г» «і» КК України (1960 р.) до довічного позбавлення волі. Даний вирок залишено в силі за результатом перегляду справи в касаційному порядку.
Відповідно ч. 1 ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є, зокрема, відбуття строку покарання, призначеного вироком суду, акт про помилування, умовно-дострокове звільнення.
Згідно ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (ч. 4). До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу (ч. 5).
Відповідно до п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2006 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, чинним законодавством України не передбачена.
Чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 81 КК України передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання. Разом з тим, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).
Зі змісту частини сьомої статті 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України.
Інші підстави для звільнення засудженого відсутні, а посилання заявника на неможливість відмови Держави у виконанні міжнародних зобов`язань з мотивів відсутності у національному праві (законодавстві) відповідних механізмів як на підставу для задоволення його заяви суд оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, статтею 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи (ч. 1). Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років (ч. 2).
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших субєктів про доцільність помилування.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин.
Крім того, суд зазначає, що у справі «Laszlo Magyar проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
З даного рішення вбачається, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, та це є обов`язком держави, а не суду.
Основними умовами умовно-дострокового звільнення є відбуття певної частини покарання, яка вираховується від верхньої межі призначеного покарання, що неможливо на даний час визначити.
Після приведення національного законодавства до міжнародного, в частині визначення умов за яких можливе умовно-дострокове звільнення осіб, які відбувають покарання у виді довічного покарання волі, у даних осіб виникне право на умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі.
За таких обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 - відмовити.
На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено о 15 год. 50 хв. 30 серпня 2019 року.