ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 766/1796/19
Провадження № 11-сс/819/547/19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: продовження запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

При секретарі - ОСОБА_5

З участю прокурора - ОСОБА_6

Захисника - ОСОБА_7

Захисника - ОСОБА_8

Підозрюваного - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000040 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нижні Сірогози, Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року клопотання слідчого задоволено та продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_9 строк тримання під вартою до 01.11.2019 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, посилається на те, що рішення є незаконне, необґрунтоване та таке, що прийняте з порушенням норм кримінального, кримінального процесуального права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практик ЄСПЛ. Слідчим не доведено обґрунтованість підозри та обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Слідчий суддя не звернув уваги на те, що прокурором не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність обрання такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, слідчим суддею не враховано того факту, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, родину, за час досудового слідства з`являвся на всі виклики слідчого та суду, речові докази та документи по справі зібрані, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, доказів впливу на потерпілих та свідків з боку ОСОБА_9 органом досудового розслідування не надано, має діагноз «цукровий діабет», перебуває на обліку у лікарів, потребує негайної медичної допомоги, оскільки стан останнього погіршився. Також, на думку апелянта, слідчий суддя безпідставно поклав в основу доведеності обставин, що є підставами для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , попередню ухвалу Херсонського апеляційного суду 03 червня 2019 року, якою підозрюваному було вперше обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки дана ухвала є необґрунтованою.Просить скасувати ухвалу і постановити нову, обравши ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з носінням електронного засобу контролю з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та підозрюваного ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши при підготовці апеляційної скарги до судового розгляду та в нарадчій кімнаті матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, задовольняючи клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, і підозра у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наведеними у клопотанні слідчого доказами.
Крім того, судом враховано подальше існування заявлених стороною обвинувачення ризиків та наявність обставин, що перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що судове рішення є законними та обґрунтованими.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, належним чином перевірена та встановлена апеляційним судом при апеляційному розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.01.2019 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України за фактом нападу на ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за місцем їх проживання, під час якого четверо невстановлених осіб із погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства, заволоділи майном потерпілих, грошовими, ювелірними виробами, мобільними телефонами, автомобілем Lexus, документами та банківськими картками.
10.05.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих злочинів підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи, а саме: даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 26 січня 2019 року; протоколах допиту потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які, працюючи поліцейськими Нижньосірогозького ВП, у день вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_15 , у вечірній час в с.Новоолексіївка Нижньосірогозького району зупинили автомобіль ВАЗ з забрудненими номерами під керуванням ОСОБА_9 , на задньому сидінні якого знаходилось декілька валіз, при перевірці документів ОСОБА_9 помітно нервував; протоколі допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколі обшуку автомобіля Мерседес Benz ML550, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 , в ході якого вилучені речі, які згодом впізнала потерпіла ОСОБА_11 , протоколах впізнання речей з потерпілою ОСОБА_11 ; висновку товарознавчої експертизи №1728-МТ від 05 червня 2019 року; висновках судово-медичних експертиз № 21 та №22, якими підтверджено факт заподіяння потерпілим 25.01.2019 року тілесних ушкоджень при обставинах, зазначених ними у протоколах допиту; іншими матеріалами провадження.
В апеляційній скарзі захисник наводить аналіз кожного доказу з точки зору його допустимості та достатності для доведення винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованих злочинів, вказує на суперечності у деяких з них та порушення процесуального закону при їх збиранні, однак такі доводи позбавлені правових підстав. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя повинен встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує принаймні один з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику чи ризиків, зазначених в клопотанні.
Слідчий суддя виконав вказані вимоги закону. Питання про доведеність чи не доведеність вини ОСОБА_9 буде вирішуватися судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.
Як зазначив у своєму рішенні ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Зазначені обставини свідчать про те, що вказані ризики, які стали підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися.
Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:
-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, має дружину та дитину, хворіє на ряд захворювань, в тому числі хронічних. Родина має доходи та постійне місце проживання.
Разом із цим, як правильно встановив слідчий суддя, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , а саме позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, обставини, корисний мотив, характер дій та зухвалий спосіб вчинення кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , також те, що злочин був поєднаний із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я двох потерпілих, яке супроводжувалось зв`язуванням рук та ніг пластиковими стяжками, шпагатом, вставлянні кляпу в ротову порожнину та нанесенням ударів руками і ногами в область голови та тулуба потерпілих, а також поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, яке виразилось у демонстрації предмету, схожого на автоматичну вогнепальну зброю та приведенні її у готовність до пострілу, особливо великий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказують на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, з одним із яких у підозрюваного наявний давній конфлікт, та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, двоє осіб, які за даними органу досудового розслідування брали участь у розбійному нападі разом з ОСОБА_9 на даний час органом досудового розслідування не встановлені, як не встановлено місце знаходження частини майна, яким незаконно заволоділи нападники, ОСОБА_9 зареєстрований та фактично проживає на території Запорізької області, тобто поза межами розташування органу досудового розслідування, що свідчить про можливе перешкоджання кримінальному провадженню, ухилення останнього від слідства та суду.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_9 хворий на «цукровий діабет», тому не може без шкоди для здоров`я триматися в умовах ізоляції не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Медична частина державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» відмовили ОСОБА_9 у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.
Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.
Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги захисника про необхідність зміни продовженого щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання є безпідставними, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Доведеність існування підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного у зв`язку з неможливістю закінчити досудове розслідування та збирання доказів, також було предметом перевірки слідчого судді при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Крім того, на теперішній час у ході досудового розслідування необхідно виконати ряд необхідних процесуальних та слідчих дій, а саме: витребувати та долучити до матеріалів провадження висновок судової металознавчої експертизи (до теперішнього часу проведення вказаної експертизи не завершено, остання перебуває на виконанні у експертів Київського НДІСЕ); витребувати та долучити до матеріалів провадження висновок молекулярно-генетичної експертизи (до теперішнього часу проведення вказаної експертизи не завершено, остання перебуває на виконанні у експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України); відібрати біологічні зразки у підозрюваного ОСОБА_9 ; після отримання висновку молекулярно-генетичної експертизи призначити порівняльну молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення чи збігаються генетичні ознаки клітин, виявлені на об`єктах досліджень, з генетичними ознаками клітин підозрюваного ОСОБА_9 ; встановити осіб, які спільно з підозрюваними ОСОБА_9 та ОСОБА_17 вчинили 25.01.2019 розбійний напад на потерпілих ОСОБА_15 та незаконно заволоділи транспортним засобом останніх; допитати в якості свідка ОСОБА_18 ; допитати в якості свідка ОСОБА_19 ; з урахуванням вищевикладеного, повідомити підозрюваному ОСОБА_9 про остаточну підозру; з урахуванням вищевикладеного, повідомити підозрюваному ОСОБА_17 про остаточну підозру; виконати вимоги ст. 290 КПК України та надати сторонам кримінального провадження достатній час для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, до яких їм буде надано доступ; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність в проведені яких виникне під час досудового розслідування кримінального провадження.

Посилання апелянта про те, що слідчий суддя поклав в основу доведеності обставин, що є підставами для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , попередню ухвалу Херсонського апеляційного суду 03 червня 2019 року являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.
Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так і права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04 вересня 2019 року, якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2