Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4859/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2019, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 14.10.2019р.,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2019 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків.

Послалась на те, що твердження суду щодо порушення обов`язків ОСОБА_7 , який не повідомив про зміну свого місця перебування, є безпідставними. Докази щодо отримання викликів суду відсутні.

Зазначила, що порушуючи презумпцію невинуватості, суд безпідставно дійшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення.

Послалась на те, що прокурор помилково стверджував, що ОСОБА_7 належним чином повідомлявся про судові засідання.

Зазначила, що під час розгляду клопотання про обрання, продовження чи зміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд не дотримався зазначених правових норм, а тому таке рішення має бути скасоване.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2019 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів - по 14 жовтня 2019 року включно.
Своє рішення суддя обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду 11.05.2019 в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, що стало підставою для застосування заходів примусу, у вигляді приводу. Однак, заходи примусу не дали позитивних результатів, оскільки обвинувачений за місцем проживання був відсутній, про зміну свого місця перебування суду не повідомив, до суду не з`являвся. Також судом враховано, що обвинувачений під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, переховувався від суду, його місце знаходження не було відомо, що дало суду підстави вважати, що наявність постійного місця проживання, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_6 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 15.08.2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, а також розглянуто клопотання захисника ОСОБА_6 про обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені судом в судовому засіданні.

Судом було прийнято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду 11.05.2019, 18.06.2019, 17.07.2019 та 07.08.2019 в судові засідання не з`являвся, про поважність причин своїх неявок суду не повідомив, в зв`язку з чим застосовувались заходи примусу, у вигляді приводу. Однак, заходи примусу не були виконані, оскільки обвинувачений за місцем проживання був відсутній, про зміну свого місця перебування суду не повідомив. В подальшому ухвалою суду ОСОБА_7 було оголошено в розшук.

Отже, під час розгляду клопотання прокурором було доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від суду, і таким чином перешкоджала кримінальному провадженню.

Судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення в період іспитового строку. В період розгляду кримінального провадження щодо нього переховувався від суду, його місце знаходження не було відомо, що дало суду підстави вважати, що наявність постійного місця проживання, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо не повідомлення судом обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього приводу та наступні судові засідання, а також неявка в судове засідання 11.05.2019 року з поважних причин, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про розгляд справи 11.05.2019 року, про що свідчить його підпис у списку повідомлень осіб про розгляд справи (а.с.37).

В подальшому, обвинувачений на 11.05.2019, 18.06.2019, 17.07.2019 та 07.08.2019 в судові засідання не з`являвся, про поважність причин своїх неявок суду не повідомив. Відповідно до рапортів працівників поліції щодо неможливості здійснення приводу обвинуваченого до суду для розгляду кримінального провадження, останній за місцем свого проживання був відсутній та інформації, де саме може перебувати, здобуто не було, а тому його було оголошено в розшук.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, який віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 3 років, враховуючи те, що він раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочину в період іспитового строку, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника та обвинуваченого щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2019, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 14.10.2019р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :