Справа № 635/8219/19
Провадження № 1-в/635/792/2019
У Х В А Л А
29 листопада 2019 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Росії Краснодарського краю Мостовського району станиці Ярославської, розлученого, до засудження мешкаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
13.10.2009 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ст.185 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі,
засудженого: 13.08.2013 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.263, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.ст.70,74 КК України до позбавлення волі строком на 8 років,
про умовно-дострокове звільнення засудженого та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання,-

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2019 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100), про зарахування строку попереднього ув`язнення з 16.05.2013 по 25.06.2013 та про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду від 13 серпня 2013 року.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 засуджений вироком Червонозаводського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року за ч.2 ст.263, ч.2 ст.289, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі.
Вирок Червонозаводського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року набрав законної сили 30 серпня 20013 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 у строк відбування покарання був зарахований строк попереднього ув`язнення за вироком Червонозаводського районного суду Харківської області від 16 травня 2013 року: з дня затримання - 28 лютого 2013 року по день набрання вироком законної сили -18 червня 2013 року, а також за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року: з дати вибуття засудженого з Темнівської ВК-100 до Харківського СІЗО-27 - 09 серпня 2013 року по день набрання вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року законної сили 30 серпня 2013 року з розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 просить зарахувати йому у строк відбування покарання період перебування його у тимчасовому слідчому ізоляторі Темнівської виправної колонії № 100 у період з 16 травня 2013 року по 25 червня 2013 року, вважаючи цей строк попереднім ув`язненням.

З цього приводу суд зазначає наступне.

У строк попереднього ув`язнення включаються, зокрема, строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
В силу ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Отже, незалежно від процесуального порядку попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
З вироку Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 травня 2013 року вбачається, що строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахується з 28 лютого 2013 року. Вирок набрав законної сили 18 червня 2013 року. Вказаний строк попереднього ув`язнення був зарахований ОСОБА_4 відповідно до ч.5 ст.72 КК України на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року.
Строк попереднього ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року починається з дня етапування ОСОБА_4 з Темнівської ВК № 100 до Харківської установи виконання покарань № 27, тобто з 09 серпня 2013. Вирок набрав законної сили 30 серпня 2013 року. Вказаний строк попереднього ув`язнення був зарахований ОСОБА_4 відповідно до ч.5 ст.72 КК України також на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року.
Враховуючи викладене, та беручи до уваги те, що по 18 червня 2013 року ОСОБА_4 вже був зарахований строк попереднього ув`язнення у строк покарання, а період з 19 червня 2013 року по 25 червня 2013 року, який просить також зарахувати засуджений, не є строком попереднього ув`язнення, незалежно від того, що у цей період ОСОБА_4 перебував у тимчасовому слідчому ізоляторі, оскільки перебування засудженого в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання у частині зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання».
У судовому засіданні також встановлено, що засуджений ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі знаходиться з 01 березня 2013 року.
Початок строку відбування покарання 28 лютого 2013 року.

Кінець строку відбування покарання 16 жовтня 2020 року.

Під час тримання у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор (№27)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 27 серпня 2013 року відбував покарання у дільниці слідчого ізолятору Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 19 вересня 2013 року відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».
За час відбування покарання характеризується посередньо. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи 4 рази, при цьому має одне стягнення, яке відповідно до довідки про заохочення та стягнення, складеної начальником відділення СПС 20 листопада 2019 року, не погашено та не знято у встановленому законом порядку.
У характеристиці, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» 20 листопада 2019 року зазначається, що засуджений ОСОБА_4 до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо. Має відшкодувати шкоду за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2013 року у сумі 10142, 75 грн. та за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року на загальну суму 4622, 75 грн. До відшкодування шкоди ставиться байдуже. Не вбачає у цьому суспільної потреби.
З довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 , яка міститься у матеріалах справи, вбачається, що за період з січня 2016 року по жовтень 2019 року, засуджений ОСОБА_4 працював лише у червні- липні 2016 року та у червні 2018 року.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як встановлено у судовому засіданні відповідно до матеріалів справи, за час відбування покарання у виправній колонії з 2013 по жовтень 2019 року, тобто майже за 6 років, засуджений ОСОБА_4 працював загалом лише 3 місяці.

Матеріали справи також не містять даних про залучення засудженого до безоплатних робіт, зокрема пов`язаних з благоустроєм території установи виконання покарань.
Крім того, з висновку до характеристики на засудженого ОСОБА_4 , складеною адмінстррацією Державної установи «Темнівська виправна колонія № 100», слідує, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України передчасно.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Засуджений ОСОБА_4 адміністрацією колонії характеризується посередньо, до праці ставиться посередньо, за даними особової справи за період відбування покарання у виправній колонії має 4 заохочення, при цьому має одне стягнення, яке не погашене та не зняте у встановленому законом порядку. Застосування до засудженого чотирьох заохочень та відбуття ним 3/4 строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви що засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання став на шлях виправлення, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який неодноразово судимий, зокрема за особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, беручи до уваги період час відбування покарання, з урахуванням перерахунку строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкові від 13 серпня 2013 року та вважає заяву засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.81 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення засудженого та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Харківський районний суд Харківської області.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено 03.12.2019.

Суддя ОСОБА_1