Номер провадження: 11-кп/813/1577/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 р., якою відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Гойти Урус-Мартановського району, Чеченської республіки, Російської Федерації, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Грозн Чеченської республіки, громадянина Російської Федерації, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 03.09.2019 р. відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 01.11.2019 року.
При продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суд врахував обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними, того факту, що існують ризики того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть продовжити злочинну діяльність, можуть переховуватись від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків, приймаючи до уваги, що не встановлено будь-яких обґрунтованих даних про те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 не можуть утримуватися в умовах слідчого ізолятору, у тому числі за станом здоров`я, виходячи з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, колегія суддів прийшла до висновку, що необхідно продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище зазначених ризиків.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- суд не прийняв до уваги виключні обставини, які характеризують ОСОБА_11 , а саме те, що він є патріотом України і активний учасник бойових дій під час проведення антитерористичної операції, а після звільнення зі служби продовжив займати активну громадянську позицію, успішно пройшов навчання школи десятників в НАЦІОНАЛЬНІЙ ДРУЖИНІ. Працював помічником Голови ГО «Комітет сприяння боротьбі з корупцією», характеризується виключно позитивно, як активний викривач корупційних дій в органах влади та місцевого самоврядування;
- після військової служби та у зв`язку з тривалим перебуванням в умовах СІЗО з 15.03.2018 р., стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_11 значно погіршився. З 21.04.2016 по 17.06.2016 р.р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» у м. Києві. Належної медичної допомоги в слідчому ізоляторі не отримує, запит в «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» про проведення повного і всебічного медичного обстеження ОСОБА_11 розглянуто формально;
- відповідно до матеріалів кримінального провадження є достатньо підстав вважати, що в діях ОСОБА_11 відсутні ознаки інкримінованих йому злочинів, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_11 не приймав участі ні в вимаганнях будь-чого у ОСОБА_14 , ні в його викраденні, ні в пограбуванні, викликає сумнів висновок обвинувачення щодо існування міфічної банди, членом якої нібито був і ОСОБА_11 , ці обставини є предметом судового розгляду і оцінка належності доказів буде надана після їх дослідження в судовому засіданні;
- ОСОБА_11 від органів досудового розслідування та/або суду не переховувався та наміру переховуватися в подальшому не має, сторона обвинувачення не надала суду жодного доказу того, що перебуваючи на свободі, він зможе знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, перешкоджати будь яким чином кримінальному провадженню або вчиняти кримінальні правопорушення.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не погодилася із оскаржуваною ухвалою з підстав того, що:
-при винесенні ухвали було грубо порушено норми матеріального і процесуального права, не проаналізовано та не надано належну правову оцінку доказам, обґрунтованості підозри, відсутність письмового клопотання прокурора, недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не проаналізовано доводи сторони захисту про відсутність доказів, які доводять ризики відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , не враховано особу обвинувачених, відсутність судимості, наявність стійких соціальних зв`язків;
-прокурор формально перелічив ризики, передбачені ст. 177 КПК України відносно всіх обвинувачених, без доведення наявності даних ризиків відносно кожного обвинуваченого, що є грубим порушенням ст.ст. 177, 183, 194 КПК України;
-судом винесено необґрунтоване, незаконне рішення, всупереч законним правам та інтересам обвинувачених, оскільки застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до осіб, раніше не судимих, чим порушив вимоги ч. 2,4 ст. 183 КПК України, єдиним ризиком на який посилається в своєму рішенні колегія суддів є тяжкість покарання;
-колегією суддів було проігноровано аргументацію сторони захисту та необґрунтовано відмовлено у клопотанні про заміну запобіжного заходу домашній арешт, як достатнього запобіжного заходу для гарантування виконання обов`язків обвинуваченими, їх соціальні зв`язки, позитивні характеристики, необґрунтовано який саме суспільний інтерес перевалює над правом особи на свободу та особисту недоторканість.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_13 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби із покладанням відповідних обов`язків, а відносно ОСОБА_12 обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі та визначити розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстав того, що:
-стороною обвинувачення не було підготовлено та подано до суду клопотання про продовження обраних відносно обвинувачених засобів забезпечення кримінального провадження, прокурор не довів жодної з наведених у ч. 3 ст. 132 КПК України обставини, обмежився лише цитуванням ч. 1 ст. 177 КПК України, без наведення будь-яких конкретних фактів та доказів які б підтверджували його доводи про існування таких ризиків;
-жодного обґрунтованого доказу того, що міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам прокурор не навів;
-як вбачається з мотивувальної частини ухвали від 03.09.2019 р., встановивши наявність у обвинувачених міцних сімейних зв`язків, постійного місця проживання, захворювань тощо, суд першої інстанції належної оцінки їм не надав, а при прийнятті судового рішення керувався лише тяжкістю інкримінованих ОСОБА_13 злочинів, така позиція суду є порушенням права на справедливий суд;
- ОСОБА_13 від органів досудового розслідування та/або суду не переховувався та наміру переховуватися в подальшому не має, як встановлено в суді 1-ої інстанції він одружений, має постійне місце проживання в м. Одесі та має на утриманні малолітню дитину;
-не зрозуміло яким чином ОСОБА_13 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, у разі якщо відносно нього буде обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисники обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підтримала доводи, викладені в своїх апеляційних скаргах, захисник ОСОБА_10 підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 просив відмовити в апеляційних скаргах захисників, а ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін та свої доводи виклав у запереченнях, які надав під час судового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи та заперечення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 04.02.2016 року, відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_17 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказана норма не зазначає про обов`язкову наявність клопотання прокурора, а лише зобов`язує суд повторно розглянути питання доцільності такого продовження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Тобто, довід захисника ОСОБА_9 про порушення судом першої інстанції вимог КПК України за відсутності клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційних скарг на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 р., на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 злочинів, які відповідно до обвинувального акту переслідуючи мету вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів вимагання, грабежу, незаконного позбавлення волі та викрадення людини з метою заволодіння грошовими коштами та іншим майном, обвинувачуються у прийнятті участі в стійкому ієрархічному об`єднанні осіб банді, дії якої, не зважаючи на настання тяжких наслідків, були спрямовані на вчинення найбільш зухвалих злочинів, в тому числі, пов`язаних із незаконним позбавленням волі особи, що є однією із найвищих соціальних цінностей, що охороняється Державою. Окрім того, дії, в яких обвинувачуються ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 вчинялися із використанням вогнепальної зброї.

Окрім того, судом першої інстанції враховані обставини, що характеризують особу кожного із обвинувачених, дана оцінка зазначеним обставинам, а також того, що будь-який даних, які б свідчили про неможливість на теперішній час утримувати ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 під вартою, апеляційному суду не надано.

В сою чергу, захисником ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не надано переконливих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_11 за станом свого здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, або йому не надано кваліфікованої медичної допомоги у разі такої необхідності.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випаду, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 не прийнято, та останні відповідно до обвинувального акту вчиняли тяжкі та особливо тяжкі злочини, приймали участь в банді, яка функціонувала протягом значного часу, а саме з початку жовтня 2017 р. по 14.03.2018 р., що свідчить про не однократність умислу вчинюваних злочинів, а їх систематичність про продовжуваність.

Зазначені обставини можуть вказувати на те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , у разі застосування до них запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також зважаючи на те, що не всі члени банди встановлені, та відповідно до заперечень, наданих прокурором у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в матеріалах провадження наявні заяви від потерпілих та обвинуваченого, один з яких співпрацює зі слідством щодо вчинення на них тиску задля зміни показів.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про яку йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

Судом першої інстанції в повній мірі проаналізовані всі доводи як зі сторони захисту, так і зі сторони обвинувачення, практика ЄСПЛ, в тому числі про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.

Посилання захисників обвинувачених на відсутність судимостей у ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_13 , наявність у ОСОБА_11 статусу учасника бойових дій жодним чином не впливають на пом`якшення та характер вчинення інкримінованих їм злочинів, та в даному випадку не можуть бути вирішальними обставини, які б могли вплинути на зміну їм запобіжного заходу на більш м`який.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 376, 392, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 р. залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 р., якою відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_18 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 146 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4