Справа № 752/3647/17
Провадження №: 1-кп/752/553/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.12.2019 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 000095 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської обл., громадянина України, який працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_8 ,
встановив:
згідно з обвинувальний актом, ОСОБА_3 06.02.2017 року близько 15:00 год., перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Ашан», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 176, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, з метою умисно таємного викрадення чужого майна, взяв з прилавку наступні товари: гарнітуру РІКО, кількістю 4 шт., загальною вартістю 196,67 грн.; скребок для чищення льоду, вартістю 6,41 грн.; шкарпетки чоловічі «Primick», вартістю 16,28 грн.; а всього товару на загальну суму 219 грн. 35 коп., який поклав у праву кишеню куртки, та направилася до виходу. Після цього ОСОБА_3 , не оплативши вказаний вище товар, пройшов повз касу, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений працівниками охорони.
Тобто, як зазначено в обвинувачені, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

За результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, свідків сторони обвинувачення, досліджені письмові докази сторін, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не знайшло свого підтвердження, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 винним себе не визнав та в суді показав, що з товаришем перебував в магазині «Ашан». Взяв скребок та шкарпетки, які тримав у руці. Перебуваючи на касі мав намір оплатити їх, поклав на касову смугу, стояв біля продавця, за каси не вийшов. В цей момент підійшла охорона, сказала, що він хотів вчинити крадіжку, обмежили його свободу пересування, потім завели в окрему кімнату та обшукали. Він наполягав на виклику поліції. Товар зі смуги взяла охорона. Наміру красти не мав, хотів оплатити за товар. Навушники, які зазначені в обвинувальному акті, він не брав, побачив їх лише у кімнаті охорони, куди їх занесли працівники магазину. Вважає, що свідки його оговорюють, оскільки мають бонуси від роботодавця за спійманих крадіїв. Протокол огляду для ознайомлення поліція йому не надавала, право на захист не роз`яснювали.
Як докази вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, сторона обвинувачення представила свідків та письмові докази, однак суд їх до уваги не бере з наступних підстав.
Так, свідок обвинувачення ОСОБА_9 суду показав, що пригадує, як працюючи охоронцем в «Ашан», спостерігав за обвинуваченим, який вів себе підозріло, чи порвав пакет з товаром чи відірвав штрих-код, не пам`ятає, та у нього виявили неоплачений товар, навушники. Де саме виявили неоплачений товар, також не пам`ятає. Чи був він під час огляду обвинуваченого, також не пам`ятає. Пам`ятає, що були навушники і шкребок. Інших подробиць, зокрема, і кількість навушників, пригадати не може.
Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду показав, що працюючи в «Ашані» охоронцем стояв на касі. Йому зателефонував ОСОБА_11 і сказав, що в хлопця є навушники, описав його зовнішність і показав біля каси. За касами виявив, що в чеку хлопця, який є обвинуваченим, немає відмітки про оплату навушників. Навушники хлопець дістав з кишені і поклав на стрічку, потім вони занесли їх в кімнату охорони. Пізніше виявили також у хлопця неоплачені носки і скребок, та де саме та в який спосіб, не пам`ятає. Товар був з їх магазину, але штрих кодів не було.
Як вважає суд, по суті показання зазначених свідків не є прямими, достатніми та переконливими доказами того, що обвинувачений мав умисел та робив спробу вчинити крадіжку товару, перерахованого у обвинуваченні. З показань зазначених свідків не можливо з достатньою повнотою встановити, де та в який спосіб був затриманий обвинувачений, як і де саме у нього було виявлено неоплачений товар, та кількість останнього. Надані матеріали не містять також чеку, про який в своїх свідченням відмічали свідки, в якому нібито не було відмічено оплату виявленого товару, а також відсутній і відеозапис з камер спостереження, з якого можливо би було встановити обставини та місце затримання ОСОБА_3 , а також наявність у нього неоплаченого товару.
Як доказ стороною обвинувачення в розпорядження суду також було надано протокол огляду місця події (т. 1 а.с. 12-13), однак суд до уваги його не бере і вважає неналежним, виходячи з наступного. Так, як видно зі змісту протоколу, який складений 06.02.2017 року у період з 18.20 по 18.35 год. в ньому лише зазначено, що в кімнаті на лаві сидить ОСОБА_3 , а на столі лежить гарнітура «Ріко» 4 шт., скребок, шкарпетки. Таким чином, даних про те, як перераховані предмети там опинилися, звідки і в кого їх вилучали і чи мають вони відношення до обвинуваченого, немає. Тобто даний доказ сторони обвинувачення також жодним чином не доводить факт вчинення останнім злочину, натомість підтверджує версію подій ОСОБА_12 .
Крім того, вказаний доказ, на думку суду, є і недопустимим. Як вірно вказує сторона захисту, по відношенню до ОСОБА_3 6.02.2017 року було по суті проведено затримання та обшук, однак процесуальні документи, згідно вимог ст.207-213 КПК України, з цього приводу не оформлялися, протокол затримання не складався, права особі, в тому числі право на захист, не роз`яснювалися, що суд розцінює як істотне порушення прав людини і основоположних свобод, яке полягає в порушенні права на захист та призводить до визнання всіх зібраних в подальшому доказів, згідно вимог ст. 87 КПК України, недопустимими. На користь того, що ОСОБА_3 був в дійсності затриманий уповноваженими особами, свідчать і надані стороною обвинувачення в якості письмових доказів рапорти поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , згідно яких вони прибули на виклик в «Ашан» та на місці було затримано ОСОБА_3 .
Суд також погоджується з стороною захисту на предмет того, що під час досудового розслідування не було з достатньою повнотою встановлено вартість товару, який є предметом злочину, враховуючи що відповідно до вимог ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, однак матеріали такого висновку не містять. Наявні у справі заяви та довідки (т. 1 а.с. 9, 11), в яких вказана вартість товару, із врахуванням вимог п. 6 ч. 2 ст. 241 КПК України (в редакції 2017 року), не є належним доказом та не доводить поза розумним сумнівом вчинення злочину та винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Надані суду інші докази сторони обвинувачення, а саме витяг, доручення, повідомлення, постанова, рапорт (т. 1 а.с. 1-8), доручення (т. 1 а.с. 17-18), запит, довідка (т. 1 а.с. 26-27), постанова про визнання речовими доказами (т. 1 а.с. 28-29), повідомлення про підозру з додатками (т. 1 а.с. 30-38) не є належними доказами вчинення злочину та вини обвинуваченого у його вчиненні в розумінні ст. 85 КПК України.
Враховуючи викладене, стороною обвинувачення не надано суду доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_12 злочину, вказаного у обвинувальному акті.
Згідно вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Згідно вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок, крім іншого, ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 є злочином, передбаченим ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. Обов`язковими елементами даного складу злочину, крім іншого, є об`єкт злочину чуже майно, вартість якого повинна перевищувати 0,2 н.м.д.х. Об`єктивну сторону даного складу злочину складають дії особи, направлені на таємне викрадення майна. Крім того, обов`язковою ознакою даного складу злочину є наявність суб`єктивної сторони, яка у злочині, передбаченому ст. 185 КК України характеризується умисною формою вину.
Проаналізувавши вказані вище надані сторонами та безпосередньо досліджені судом докази суд, керуючись, в тому числі, вимогами ст.ст. 17, 85, 86, 94, 323 КПК України дійшов висновку, що сторона обвинувачення не спростувала показання ОСОБА_12 про те, що він не мав умислу вчиняти крадіжку, не намагався викрасти майно, а мав намір його придбати, а також про різновид, кількість та вартість товару, який був у нього виявлений охороною, тому не довела факт вчинення дій, направлених на умисне викрадення чужого майна, вартість якого б перевищувала 0,2 н.м.д.х., тобто, що мав місце факт вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та вчинення його саме ОСОБА_12 . За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити виправдувальний вирок.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 , визнати не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

Речові докази: гарнітура «Ріко», шкребок та шкарпетки, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_15 , залишити за належністю власнику гіпермаркету «Ашан».

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1