Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/287/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001455 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2019 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Криниця Ульяновського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 286 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобом на 3 роки. Вказаним вироком вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та судових витрат,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_6 ,

- потерпілої ОСОБА_7 ,

- представника потерпілої адвокат ОСОБА_10 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 4 травня 2018 року, близько 09 год. 45 хв. в місті Олександрії Кіровоградської області, керуючи автомобілем ВАЗ 21101 р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , ігноруючи вимоги п.п.1.5, 2.3(б, д) 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України, рухаючись по вул. Студентська на нерегульованому перехресті з вул. Осипенка, проявивши особисту безпечність до елементарних вимог безпеки дорожнього руху, при виконанні маневру повороту ліворуч на вул. Осипенка, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з мопедом Viper Active ZS50, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожно-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 172 від 18.06.2018, отримав тілесні ушкодження які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її настанням.
В апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не в повній мірі було враховано ступінь небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, допущено грубе порушення вимог ПДР України, що спричинило загибель молодої людини, вину у вчиненому фактично не визнав, що свідчить про відсутність щирого каяття у обвинуваченого. За вказаних обставин прокурор, посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, ст. 27 Конституції України вважає, що призначене ОСОБА_8 судом покарання суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання-реалізація виправлення засудженого.

- потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавленні волі на строк 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений свою вину не визнав, але сам факт скоєння ДТП не заперечував. При дачі пояснень посилався на те, що ДТП сталася з вини її загиблого сина чим намагався завести суд в оману стосовно фактичних обставин ДТП, у тому числі із залученням свідка ОСОБА_13 до показання якого суд віднісся критично. Зазначає, що фактично ОСОБА_8 намагався звинуватити у ДТП її загиблого сина, що вона, як мати, не може це зрозуміти та пробачити його, а тому вважає, що обвинувачений заслуговує на максимальне покарання.

- адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного ОСОБА_8 змінити у бік пом`якшення призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами та відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 свою вину визнав частково, детально розповів про обставини ДТП. На думку сторони захисту суд помилково поставився критично до показаня свідка ОСОБА_13 , оскільки показання останнього є послідовними та логічними. Також зазначає, що при призначенні покарання судом не було взято до уваги, що після скоєної ДТП ОСОБА_8 став на шлях виправлення, ним не скоєно жодного кримінального або адміністративного правопорушення, вживав заходи до відшкодування завданої шкоди потерпілим, неодноразово просив вибачення у потерпілої. Враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, визнання вини, його особу, життєву позицію, наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки, відсутність судимостей, що обвинувачений на обліках не перебуває та враховуючи досудову доповід органу пробації, вважає, що ОСОБА_8 можливо призначити більш м`яке покарання із застосуванням положень статтей 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити, апеляцію потерпілої підтримав частково, а в задоволені апеляції адвоката просив відмовити, потерпілу, яка подану апеляцію підтримала, частково підтримала апеляцію прокурора та просила відмолвити в задоволені апеляції адвоката, обвинуваченого та його захисника, які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові просили подану апеляцію адвоката задовольнити та відмовити в задоволені апеляцій прокурората і потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, викладені у вироку ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи, ніким не оспорювалися.

За вказаних обставин апеляційний суд не входить в обговорення доведеності вини обвинуваченого і правильності кваліфікації дій та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 кваліфікувавши дії останнього за ч.2 ст. 286 КК України.

Що стосується тверджень прокурора та потерпілої про невідповідність призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують уваги та задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, данні про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд врахував, що обвинувачений вчинив необережний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів. Як особа ОСОБА_8 не має судимості, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання скарг від сусідів на обвинуваченого не надходило. З досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький, а отже існує ймовірність виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. При цьому судом було враховано, що висновок досудової доповіді підчас її складання базувався, в тому числі і на визнанні обвинуваченим своєї вини.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом встановлено не було.
Виходячи із зазначених обставин, відношення обвинуваченого до скоєного, який вибачився перед потерпілою, даних про його особу, враховуючи його вік та стан здоров`я, думку потерпілої щодо міри покарання, суд першої інстанції дійшов висновку за необхідне призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України, оскільки, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування судом положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання суд не вбачив, враховуючи тяжкість та наслідки злочину, а саме, загибель людини та досліджені у сукупності обставини справи.
Враховуючи зазначене повністю спростовується твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом не в повній мірі було враховано ступінь небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину. Також не є підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі на строк 5 років, а не 4 роки як призначив суд, посилання прокурора на те, що обвинуваченим допущено грубе порушення вимог ПДР України, що спричинило загибель молодої людини, чим вчинено тяжкий злочин, оскільки вказані обставини є кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Також спростовуються доводи потерпілої як підстави для призначення обвинуваченому максимального покарання про те, що обвинувачений при дачі пояснень намагався звинуватити у ДТП її загиблого сина, чим намагався завести суд в оману стосовно фактичних обставин ДТП, у тому числі із залученням свідка ОСОБА_13 , за наступних обставин.
Позиція обвинуваченого про те, що при дачі пояснень він намагався звинуватити у ДТП загиблого сина потерпілої, чим хотів завести суд в оману у тому числі із залученням свідка ОСОБА_13 , не можна ставити у вину обвинуваченому та враховувати як підставі для призначення найсуворішої міри покарання, оскільки це його спосіб захисту, який надалі зрозумів хибність своєї позиції.
Крім того, як вбачається із мотивувальної частини вироку суд першої інстанції до показання свідка ОСОБА_13 щодо обставин ДТП віднісся критично.
Враховуючи зазначене, в даному кримінальному провадженні, як вбачається з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.
Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції і вважає його обґрунтованим та вмотивованим.
Отже, при вказаних обставинах, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому доводи прокурора та потерпілої про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання не знайшли свого підтвердження.
Також не підлягають задоволенню вимогит апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про призначення його підзахисному ОСОБА_8 покарання із застосуванням положення ст.75 КК України за обставин, зазначених а апеляційній скарзі, враховуючи наступне.
Дорожньо транспортна пригода, внаслідок якої загинула людина сталася з вини обвинуваченого, що сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, належить до категорії двооб`єктних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, урахування думки потерпілого під час призначення покарання винуватому є обов`язковим.
Враховуючи думку потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про безпідставність призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає необхідним відмовити у задоволені апеляційних вимог прокурора, потерпілої та адвоката.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2