УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семечівка Любарського
району Житомирської області, громадянина України,
проживаючого за адресою:
про відмову в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника виправної колонії ОСОБА_8 .
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115 про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Таке рішення вмотивоване тим, що на момент розгляду судом питання про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, засудженим невідбуто 4 роки 153 дні, він вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та не відшкодував потерпілому в повному обсязі завдану шкоду.
Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання начальника виправної колонії в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_5 зазначає, що засуджений ОСОБА_6 на момент розгляду вищевказаного подання відбув одну третину частини покарання, призначеного йому вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2017 року. Він звертає увагу на те, що відповідно до характеристики, доданої до подання начальника виправної колонії, ОСОБА_6 дотримується всіх норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що за час відбування покарання до ОСОБА_6 застосовано шість заохочень, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, проте суд не врахував цього. Апелянт зазначає, що на даний час засуджений працевлаштований, дбайливо ставиться до майна установи.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку яких підтримав представник виправної колонії, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до матеріалів провадження за поданням судом встановлено, що вироком Богунського районного суду м. Житомир від24 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до шести років десяти місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Початок строку покарання 24 лютого 2017 року, кінець строку покарання 22 вересня 2023 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 29 березня 2019 року начальник виправної колонії звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з поданням про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Вказане подання мотивоване тим, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому є підстави для заміни йому покарання на виправні роботи або обмеження волі.
Відмовляючи у задоволенні цього подання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що враховуючи особу засудженого, тяжкість злочину та строк не відбутого покарання 4 роки 153 дні, така заміна покарання на виправні роботи буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш мяким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. В судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наданої характеристики, за період перебування в установі ОСОБА_6 характеризується позитивно, допускав порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення та має п`ять заохочень, працевлаштований. До суспільно-корисної праці відноситься задовільно.
У стосунках із засудженими ОСОБА_6 безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. По відношенню до працівників адміністрації тактовний та ввічливий.
В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи суду про те, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, оскільки за час перебування у виправній колонії засуджений мав одне стягнення за зберігання та використання заборонених предметів, що є грубим порушенням режиму відбування покарання.
Відповідно до матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_6 на даний час працевлаштований на контрагентському об`єкті.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні подання про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Кагарлицької виправної колонії № 115 про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3