Справа № 155/1064/18 Провадження № 11-кп/802/409/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Добромиль Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, в порядку ст.89 КК України не судимого,
засуджено:

- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 коп..
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 13 червня 2018 року близько 12 год. 10 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем, марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Н-17 сполученням «Луцьк-Радехів-Львів» із сторони м. Горохів Волинської області у напрямку м. Львів, поблизу будинку № 1, що на вул. Львівській, у с. Журавники Горохівського району Волинської області, не вибрав безпечну швидкість руху, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не зреагував на її зміну, чим порушив п.2.3 б) Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), в результаті чого виїхав на праве по ходу руху узбіччя, де допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_10 , яка рухалась назустріч автомобілю, внаслідок чого згідно з висновком експерта остання отримала множинні садини та рани голови, тулуба, кінцівок, переломи ребер з обох сторін, пошкодження підключичного судинного пучка справа, переломи кісток обох верхніх кінцівок та лівої ноги, крововиливи у внутрішні органи, плевральну порожнину, крововиливи під мозкової оболочки та розрив атланто-потиличного з`єднання. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.1.10, 2.3 б), 10.1, 12.1, п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Посилається на те, що обставини, якими місцевий суд обґрунтовує застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України, є недостатніми. Стверджує, що обвинувачений вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких, а в його результаті настали тяжкі невідворотні наслідки смерть людини. Крім того, зауважує, що ОСОБА_7 уже притягувався до кримінальної відповідальності, а, отже, на шлях вправлення не став. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги такі пом`якшуючі покарання обставини, як добровільне відшкодування завданого злочином збитку і надання медичної та іншої допомоги потерпілому після вчинення злочину. Посилається на позицію потерпілої сторони, яка у письмових заявах просила обвинуваченого суворо не карати. Крім того, вважає неприпустимою вказівку суду на те, що його підзахисний не вперше притягується до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до ст.89 КК України ОСОБА_7 є собою, яка не має судимості. Стверджує, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами унеможливлює здійснення першим підприємницької діяльності. З огляду на наведене просить вирок місцевого суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання без застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який підтримав подану ним апеляцію у повному обсязі та заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, просив скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію захисника та заперечили апеляційну скаргу сторони обвинувачення і просили змінити вирок та не застосовувати додаткове покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційних скаргах не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, не врахував тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої, є безпідставним, оскільки спричинення смерті потерпілої внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, є однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 ..
Відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що обтяжує останнє.
Посилання, наведені в апеляційних скаргах, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.
Хоча ОСОБА_7 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, має постійне місце проживання та роботи.
Після дорожньо-транспортної пригоди він почав відшкодовувати завдану майнову шкоду, просив вибачення та висловив бажання допомогти у трагічній ситуації. До постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення повністю відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим він не має до нього жодних претензій та просив суд його суворо не карати, про що подав до суду відповідні заяви (а.к.п.48-50).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілого у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу, що після вчинення необережного злочину ОСОБА_7 в нічому протиправному помічений не був.
На думку апеляційного суду, враховуючи усі вищенаведені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його молодий вік та поведінку після вчинення злочину, а саме: відшкодування потерпілій завданої шкоди, міцність його соціальних зв`язків, та позицію потерпілої сторони, яка не наполягала на суворій мірі покарання, місцевим судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого інститут звільнення від основного покарання з випробуванням.

Апеляційний суд вважає голослівними твердження захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання безпідставно не враховано таких пом`якшуючих покарання обставин, як добровільне відшкодування завданого злочином збитку і надання медичної та іншої допомоги потерпілому після вчинення злочину.
Як вбачається з вироку, місцевим судом враховано позицію потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просив суд його суворо не карати.
У своїх апеляційних доводах сторона захисту стверджує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення послався на те, що ОСОБА_7 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак відповідно до ст.89 КК України він є собою, яка не має судимості.

Вступною частиною вироку стверджується, що місцевий суд вказав на те, що згідно ст.89 КК України обвинувачений раніше не судимий, а тому посилання апелянта з цього приводу суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки кримінальна відповідальність та покарання це два окремих правових інститути.
Наведені в апеляції твердження захисника про необґрунтоване призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в прямому причинному зв`язку із виниклою ДТП та її наслідками стоять порушення водієм ОСОБА_7 аж п`яти пунктів Правил дорожнього руху.

Призначене судом ОСОБА_7 покарання, на думку апеляційного суду, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим чи м`яким.
Крім того, в даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів внаслідок м`якості чи суворості призначеного покарання, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді