Справа № 711/3367/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ;

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000046 від 30.05.2016, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Драбівка, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, завідувача кафедри економіки обліку і оподаткування Східноєвропейського університету, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

із участю в судовому розгляді:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 , обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.382 КК України, в тому, що він вчинив активні протиправні дії, по перешкоджанню виконання рішення суду з метою недопущення витребування з його незаконного володіння земельної ділянки на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.

Так, 06.12.2013 прокуратурою Черкаської області до апеляційного суду Черкаської області подано скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2013 по справі №22-ц/793/4/15 за позовом прокурора м. Черкаси до Черкаської міської ради, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , треті особи: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, про визнання незаконним і скасування рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_9 та інші)», визнання недійсним державного акта серії ЯЗ №043584 від 23.03.2009 на право власності на землю та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так, ОСОБА_7 , отримавши 25.01.2014 примірник апеляційної скарги, 03.02.2014 подав до апеляційного суду Черкаської області відзив на апеляційну скаргу прокурора Черкаської області, в якій просив суд апеляційної інстанції залишити в силі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2013, а апеляційну скаргу прокуратури Черкаської області відхилити, тобто був обізнаним про початок апеляційного провадження в справі №22-ц/793/4/15.

В подальшому, апеляційним судом Черкаської області у вказаній справі 19.02.2015 винесено рішення, котре набуло чинності на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2015, згідно якого, визнано незаконним і скасовано рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 №9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_9 та інші)» та витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку, площею 1000 м2, яка розташована в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером - -02-009-0016 на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.

ОСОБА_7 , будучи обізнаним про залишення в силі рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015, про що був сповіщений юристом ОСОБА_10 , котра представляла інтереси останнього згідно нотаріально посвідченої довіреності, та, отримавши 02.03.2015 від неї на власну електрону пошту скановану його копію, умисно, з метою перешкоджання виконанню рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 в частині витребування з його незаконного володіння земельної ділянки на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради, 28.08.2015 уклав договір дарування вищевказаної земельної ділянки, згідно якого безоплатно передав у власність ОСОБА_11 , який являється його сином, земельну ділянку, площею 1000 м2, яка розташована в АДРЕСА_2 , з кадастровим номером - -02-009-0016 та нормативною грошовою оцінкою 344 950 грн., зазначивши в п.8 вказаного договору, що дарувальник передав у власність обдаровуваного вищевказану земельну ділянку, вільну від будь-яких майнових прав і претензій осіб, про які в момент складання договору дарувальник і обдарований не знати не могли, хоча на момент укладення вказаного договору ОСОБА_7 був обізнаним із рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 року, та своїми діями спричинив істотну шкоду охоронюваним законом громадським інтересам на суму 344 950 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі та надав пояснення, що вказана в обвинувальному висновку земельна ділянка в 2006 році згідно рішення Черкаської міської ради була виділена у власність гр. ОСОБА_12 . У 2009 році він у придбав вказану ділянку у ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу. Потім він звернувся до архітектури міста Черкаси з заявою про отримання дозволу для будівництва будинку, оскільки цільове призначення вказаної земельної ділянки було зведення житлового будинку з подальшим його обслуговуванням. Отримавши дозвіл, він звернувся до інспекції будівництва і архітектури з проханням надання дозволу на початок будівництва. Після того як отримав дозвіл у 2010 році почав будувати будинок. Основні будівні роботи закінчив у 2012 році, що дало підстави для виклику інвентарної служби для складання декларації про завершення будівництва, яку затвердила інспекція і БТІ видала технічний паспорт, після чого він зареєстрував будинок місцевих органах реєстрації. В цей же час з`являється позовна заява прокурора м.Черкаси про визнання рішення Черкаської міської ради, щодо виділення земельної ділянки незаконним та приведення купленої ним ділянки у попередній стан. Вся ця ситуація дуже вплинула на його емоційний стан. Він впав в депресію та почував себе пригнічено, оскільки він сам особисто двічі був депутатом Черкаської міської ради і точно знає, що на кожному засіданні міськвиконкому завжди присутній прокурор міста або його заступники. Проте зазвичай на засідання прибуває прокурор міста. У 2006 році ніяких протестів, щодо винесення вищевказаного рішення міськвиконкомом не було, а з`явилося лише через 7 років, коли він вже закінчив будівництво та зареєстрував будинок, вклавши в нього всі свої заощадження, витративши все, що в нього було і саме тепер його позбавляють всього. Вважає, що він являється добросовісним набувачем, оскільки земельну ділянку отримав згідно договору купівлі-продажу. Коли з?явився позов прокурора, враховуючи, що він є не юридично освіченим, тому він звернувся до адвоката ОСОБА_13 . ОСОБА_14 після зустрічі з ним запевнила, що він зробив все по закону і почала представництво його в суді. Рішенням першої інстанції, а саме Соснівським районним судом м.Черкаси в задоволені позовних вимог прокурора було відмовлено в повному обсязі. Під час спілкування з ОСОБА_13 , вона запевнила його, що рішення законне та винесене з дотриманням чинного законодавства. В подальшому прокуратура оскаржила рішення першої інстанції і при спілкуванні з ОСОБА_13 , щодо цього, остання запевнила, що ніякого іншого рішення ніж вже прийнятого на його користь, бути не може так як воно є законним. Саме тому він попросив, щоб вказаний адвокат і в подальшому вів його справу, оскільки особисто контролювати це питання він не міг так, як постійно був зайнятий. Крім того з жовтня 2014 по серпень 2015 року він допомагав своєму сину писати дисертацію і вони щоденно були зайняті. Після успішного захисту сином дисертації він вирішив подарувати йому вказану земельну ділянку з недобудованим будинком, оскільки розумів, що має похилий вік і не матиме можливості добудувати його. Тому він звернувся до нотаріуса, який пояснив їм, що будинок можливо подарувати лише з земельною ділянкою. Трохи подумавши та зібравши необхідні документи, він вирішив подарувати синові і ділянку і будинок. В подальшому і оформили договір дарування. При зверненні до нотаріуса, останній перевірив по реєстрах чи немає заборони на відчуження вказаного будинку та земельної ділянки. Лише після цього нотаріус посвідчив договір дарування. Про рішення апеляційного суду особисто він взнав лише 08 вересня 2015 року, після того як йому на почтову скриньку прийшов лист, з рішенням. Він зв`язався з адвокатами та пані ОСОБА_14 і адвокат, якого вона також залучила на допомогу ОСОБА_15 , запевнили його, що рішення першої інстанції цілком законне. Всі перемовини з адвокатом ОСОБА_13 велися телефонному режимі і вона запевняла, що Закон на його стороні. Тому він не дуже переймався цією ситуацією. Знає, що було звернення до вищого спеціалізованого суду, він не пам`ятає чи він підписував заяву чи їх підписувала адвокат, про предмет звернення йому нічого не відомо. Пам`ятає, що сплачував якесь держмито, а саме він пішов в банк, а ОСОБА_14 в телефонному режимі повідомила йому реквізити, які він і сказав касиру. Пам`ятає, що сплатив близько двох тисяч гривень. Адвокати ніколи йому не казали, що в них якісь проблеми і завжди запевняли його, що рішення має бути на його користь. Після отримання поштою рішення Вищого спеціалізованого суду, про те, що рішення апеляційного суду залишено в силі він дізнався, що апеляційним судом скасовано рішення першої інстанції. Він одразу ж почав телефонувати ОСОБА_13 , проте вона в телефонній розмові повідомила, що вважає рішення незаконним, і що мовляв такі у нас суди, що виносять неправомірні рішення та сказала, що необхідно звертатися до міжнародного суду, на що він погодився. Вона написала звернення до міжнародного суду він сплатив держмито, проте подальша доля цього звернення йому не відома. В подальшому ОСОБА_13 перестала відповідати на телефонні дзвінки і взагалі десь зникла. Крім того зазначив, що ніхто йому на електронну адресу не надсилав будь-яких судових рішень, оскільки він особисто їх не бачив. А якщо й надсилалися якісь листи на електронну пошту, то доступ до його почтової скриньки має багато людей, і його комп`ютер неодноразово ламався, особисто він його не бачив. Тому вважає, що всі пред`явлені до нього обвинувачення є безпідставними, а він являється добросовісним набувачем земельної ділянки. Просив ухвали виправдувальний вирок.
Свідок ОСОБА_16 , надав покази за заявою особи, щодо якої вчинялися нотаріальні дії, а саме ОСОБА_7 та показав, що працює державним нотаріусом Черкаського округу. Обвинуваченого по справі знає, оскільки він посвідчував договір дарування будинку між ним та його сином. У 2015 році на початку серпня до нього звернувся на прийом ОСОБА_7 з питанням, щодо оформлення договору дарування будинку по АДРЕСА_3 . Ним, як нотаріусом спочатку було перевірено чи дійсні наміри вказаного громадянина, щодо вчинення такого правочину та роз`яснено, що відповідно до ст.377 ЦК України при вчиненні такого правочину, а саме передачі права власності на будинок, земельна ділянка на якій зведено будинок, на тих самих підставах переходить у власність особі, якій буде подаровано будинок. Крім того ним надано перелік документів, які необхідні для вчинення вказаного правочину. Однією з умов посвідчення договору дарування та для того, щоб достеменно перевірити законність отримання земельної ділянки, ОСОБА_7 повинен був, окрім документів зазначених в переліку надати довідку з держгеокадастру, оскільки саме вони ведуть облік земельних ділянок та порядок їх відчуження. В подальшому, а саме 28.08.2015 року, ОСОБА_7 прибув до нього разом з сином та дружиною. Присутність дружини була обов`язкова, оскільки, як виявилося із наданих на перевірку документів і будинок, і земельна ділянка перебували у сумісній власності. З довідки наданої державним кадастром було встановлено, на якій підставі дана земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_7 . Ним, як нотаріусом, вчинено ряд певних дій для перевірки наявності заборони та обтяження, щодо відчуження вказаних об`єктів та суб`єктів. В першу чергу ним перевірено держгеокадарст та встановлено відсутність обтяжень будь-якого характеру. Також перевірено суб`єкт, об`єкт, права на нерухоме майно. Лише після перевірки та встановлення ряду фактів, які не заборонять вчинення вказаного правочину ним, як нотаріусом було посвідчено договір дарування будинку та земельної ділянки між ОСОБА_7 та його сином, в присутності дружини дарувальника. Крім того, в договорі зазначено, що на час посвідчення договору встановлено, що майно, яке дарується не являється предметом спору в судових справах. Вказана інформацію зазначав ОСОБА_7 . Враховуючи, що ніяких обтяжень та заборон, щодо відчуження вказаного майна не було встановлено, а тому у нього не було підстав не вірити ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_17 попросила її довести справу обвинуваченого ОСОБА_7 до кінця, оскільки пішла в декретну відпустку. Вони виступала в справі не як адвокат, а на підставі нотаріального доручення. Спілкувалися з обвинуваченим ОСОБА_7 по телефону. Скидала на електронну адресу йому документи на перевірку. Квитанцію про сплату судового збору скидала на телефон. В лютому 2015 року, була кілько хвилинна зустріч, ОСОБА_7 зустрів її та підвіз до апеляційного суду.
Після написання касаційної скарги, вона скинула її йому на електронну адресу. Зателефонувала йому і повідомляли, що направила йому документи на електронну адресу. Зазначила, що по телефону повідомила про рішення апеляції приблизно через день-два після винесення рішення. ОСОБА_7 касаційну скаргу корегуав, він знав що рішення апеляційного суду не на його користь. Без його погодження вона нічого не робила.
Також обгрунтувуючи вину ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення сторона обвинувачення послалася на наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- дані протоколу огляду предмету від 17.03.2017 р., проведеного ст. слідчим ОСОБА_18 , де під час огляду виявлено, що предметом огляду є фотозображення електронної скриньки ОСОБА_10 , які остання долучила до протоколу допиту від 17.03.2017 р., та стосуються її переписки з ОСОБА_7 . Зображення на 13 аркушах (а.с. 91, т. 1);
- копії роздрукованих скріншотів з електронної пошти ОСОБА_7 щодо переписки з ОСОБА_19 (а.с. 92-105, т.1);
- копія квитанції про сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду, сплачено ОСОБА_7 (а.с. 106, т. 1);
- копію рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 р., яким визнано незаконним та вирішено скасувати рішення Черкаської міської ради від 24.03.2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_9 та інші)» в частині безоплатної передачі громадянину ОСОБА_20 земельної ділянки площею 1000, 0 кв. м. по АДРЕСА_2 , та вирішено витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1000, 0 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер -02-009-0016 (а.с. 107-118, т. 1);
- дані постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 17 березня 2017 року, в якій ст. слідчим Черкаського відділу поліції ОСОБА_18 ухвалено рішення про визнання речовими доказами фотозображення електронної скриньки ОСОБА_10 , які остання долучила до протоколу допиту від 17.03.2017 року та які стосуються переписки з ОСОБА_7 на 13 аркушах (а.с. 119, т. 1);
- договір дарування земельної ділянки від 28.08.2015 року, в якому указано, що ОСОБА_7 подарував у власність земельну ділянку площею 0,1000 га ОСОБА_11 , яка розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 120, т. 1);
- копію державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_7 , серія ЯЗ № 043584, де вказано що на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2009 р. № 844 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 1000,0 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с. 121, т. 1);
- копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.10.2013 року, де вказано що об`єктом реєстрації нерухомого майна є земельна ділянка по АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , площею 0,1 га (а.с. 122, т. 1);
- копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 26.08.2015 року, в якому указано, що земельна ділянка площею 1000,0 кв. м, розташована по АДРЕСА_2 , була зареєстрована управлінням Держкомзему у м. Черкаси 23.03.2009 року на праві приватної власності на ім`я ОСОБА_7 (а.с. 124-125, т. 1);
- копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_7 , складає 344 950, 00 грн. (а.с. 126 т. 1);
- копію заяви, завіреної нотаріально, від ОСОБА_21 , яка надала згоду її чоловікові ОСОБА_7 на дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 127, т. 1);
- копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 109497299, в якому указано, що обтяження по земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:0016 відсутні (а.с. 132-134, т. 1);
- копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належності земельних ділянок ОСОБА_7 (а.с. 136-140, т. 1);
- копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2015 р., згідно з яким власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 є ОСОБА_11 на підставі договору дарування (а.с. 141, т. 1);
- дані протоколу огляду предмету від 17.03.2017 р., в якому вказано, що предметом огляду є документи, отримані в ході проведення тимчасового доступу до речей і документів по ухвалі слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2017 року, а саме: оригінал договору дарування земельної ділянки № 508 від 28.08.2015 р.; засвідчені «згідно з оригіналом» фотокопії державного акту на право власності на земельну ділянку; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права № 10808745 від 14.10.2013 р.; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 26.08.2015 р.; витяг № 1093 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; заява ОСОБА_21 про згоду на дарування житлового будинку та земельної ділянки № 504 від 28.08.2015 р.; фотокопія договору дарування житлового будинку за № 505 від 28.08.2015 р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42946211 від 28.08.2015 р.; витяг за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження № 109496633 від 28.08.2015 р.; витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 109497299 від 28.08.2015 р.; витяг за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження № 109497963 від 28.08.2015 р.; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 109498208 від 28.08.2015 р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав № 42947504 від 28.08.2015 р.; квитанції № 82 від 28.08.2015 р., № 83 від 28.08.2015 р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 109497963 від 28.08.2015 р.; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 47735613 від 28.08.2015 р.; паспорт ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 ; довідка ІПН ОСОБА_7 ; паспорт ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 ; довідка ІПН ОСОБА_11 ; паспорт ОСОБА_21 серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_11 НОМЕР_4 ; свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_21 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42958241 від 28.08.2015 р. (а.с. 142-144, т. 1);
- дані постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання речових доказів до матеріалів провадження від 17.03.2017 р., в якій зазначено, що вирішено визнати речовими доказами у кримінальному провадженні оригінал договору дарування земельної ділянки від 28.08.2015 р. № 508 (а.с. 145, т. 1);
- дані протоколу огляду предмету від 17.03.2017 р., де предметом огляду є фотозображення електронної скриньки ОСОБА_13 , яке остання долучила до протоколу допиту від 15.03.2017 р., про направлення на електронну скриньку ОСОБА_7 касаційної скарги. Електронний лист датований 22.04.2014 р. (а.с. 146-147, т. 1);
- копію касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10.04.2014 року (а.с. 148-150, т. 1);
- дані постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 17.03.2017 р., в якій вирішено визнати речовими доказами фотозображення електронної скриньки ОСОБА_13 , яке остання долучила до протоколу допиту від 15.03.2017 р., про направлення на електронну скриньку ОСОБА_7 касаційної скарги (а.с. 151, т. 1);
- опис документів і речей, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, складений від 16.03.2017 р., в якому зазначено про вилучення 23 найменувань документів на 30 аркушах у нотаріуса ОСОБА_16 (а.с. 152-154, т. 1);
- акт вилучення оригіналу та копій документів справи від 16.03.2017 р., згідно з яким нотаріус ОСОБА_16 передав ст. о/у відділення кримінальної поліції Черкаського ВП ОСОБА_22 документи, які відповідають документам у протоколі огляду предмету від 17.03.2017 р. (а.с. 155, т. 1);
- дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.03.2017 р., згідно з яким здійснювався огляд та ознайомлення в кабінеті нотаріуса ОСОБА_16 з документами нотаріальної справи та договором дарування земельної ділянки від 28.08.2015 р. № 508, та встановлено, що документи, які стосуються земельної ділянки, знаходяться у справі № 02-02 том 2 «Договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувалися». Згідно з ухвалою суду від 02.03.2017 р. вилучено завірені копії нотаріальної справи згідно з описом (а.с. 156-157, т. 1);
- дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23.02.2017 р., згідно з яким старший слідчий ОСОБА_18 в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси в присутності завідувача архіву ОСОБА_23 шляхом зняття фотокопій на цифровий фотоапарат ознайомилася з матеріалами цивільної справи № 712/11272/13-ц (а.с. 158-159, т. 1);
- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 23.02.2017 р., а саме фотокопії: заяви до Апеляційного суду Черкаської області від 09.04.2014 р. відповідача ОСОБА_24 , розписку № 22ц-370 від ОСОБА_24 , розписку від ОСОБА_25 , конверт на ім`я ОСОБА_24 , заяву до Апеляційного суду Черкаської області від 31.01.2014 р. ОСОБА_24 , заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2013 р. ОСОБА_24 , конверт на ім`я ОСОБА_24 , супровідний лист № 4159/15 від 02.03.2015 р.; договір купівлі продажу земельної ділянки від 18.03.2009 р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_26 ; довіреність про представництво інтересів ОСОБА_7 ОСОБА_10 , супровідний лист № 05/3-1905 вих. 13 від 06.12.13 р., апеляційну скаргу, супровідний лист № 773/14 від 20.01.14 р., рекомендоване повідомлення ОСОБА_7 , відзив на апеляційну скаргу прокурора Черкаської області (а.с. 160, т. 1);
- копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2009 року, згідно з яким ОСОБА_20 продав земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 1000,0 кв. м ОСОБА_7 (а.с. 161-163, т. 1);
- копія довіреності на ім`я ОСОБА_10 , яку надав ОСОБА_7 для представлення його інтересів (а.с. 164, т. 1);
- копії документів апеляційної справи, зокрема супровідний про розгляд справи, повідомлення про отримання судової повістки, відзив на апеляційну скаргу прокурора (а.с. 165-169, т. 1);
- дані протоколу огляду предмету від 25.02.2017 р., згідно з яким предметом огляду є документи в ході проведення тимчасового доступу до речей і документів, а саме роздруковані фотокопії матеріалів цивільної справи № 712/11272/13-ц; заява до Апеляційного суду Черкаської області від 09.04.2014 р. відповідача ОСОБА_24 , розписка № 22ц-370 від ОСОБА_24 , розписка від ОСОБА_25 , конверт на ім`я ОСОБА_24 , заява до Апеляційного суду Черкаської області від 31.01.2014 р. ОСОБА_24 , заява до Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2013 р. ОСОБА_24 , зображення конверту на ім`я ОСОБА_24 , супровідний лист № 4159/15 від 02.03.2015 р.; договір купівлі продажу земельної ділянки від 18.03.2009 р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_26 ; довіреність про представництво інтересів ОСОБА_7 представником ОСОБА_10 , супровідний лист № 05/3-1905 вих. 13 від 06.12.13 р., апеляційну скаргу, супровідний лист № 773/14 від 20.01.14 р, рекомендоване повідомлення ОСОБА_7 , відзив на апеляційну скаргу прокурора Черкаської області (а.с. 170-171, т. 1);
- дані постанови про визнання предметів речовими доказами та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження, згідно з якою визнано речовими доказами у кримінальному провадженні роздруковані фотокопії матеріалів цивільної справи 712/11272/13-ц, а саме: заяву до Апеляційного суду Черкаської області від 09.04.2014 р. відповідача ОСОБА_24 , розписку № 22ц-370 від ОСОБА_24 , розписку від ОСОБА_25 , конверт на ім`я ОСОБА_24 , заяву до Апеляційного суду Черкаської області від 31.01.2014 р. ОСОБА_24 , заяву до Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.11.2013 р. ОСОБА_24 , конверт на ім`я ОСОБА_24 , супровідний лист № 4159/15 від 02.03.2015 р.; договір купівлі продажу земельної ділянки від 18.03.2009 р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_26 ; довіреність про представництво інтересів ОСОБА_7 представником ОСОБА_10 , супровідний лист № 05/3-1905 вих. 13 від 06.12.13 р., апеляційну скаргу, супровідний лист № 773/14 від 20.01.14 р., рекомендоване повідомлення ОСОБА_7 , відзив на апеляційну скаргу прокурора Черкаської області (а.с. 172-173, т.1);
- супровідний лист від 28.03.2017 р. № 584-9/1 про направлення матеріалів виконаного доручення № 584-д від 07.03.2017 р. на 33 арк. в 1 примірнику для слідчого ОСОБА_18 (а.с. 24, т. 2);
- лист про надання інформації від 07.02.2017 р. № 141-36/1386, в якому указується, що виконавчий документ № 22-ц/793/4/15, виданий Соснівським районним судом, в Центральному відділі ДВС станом на 06.02.2017 р. не знайдено (а.с. 18, т. 2).
Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно із ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст.85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст.86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так в ході судового розгляду встановлено наступне.

У вересні 2013 року прокурор м. Черкаси звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , треті особи: Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, про визнання незаконним і скасування рішення міської ради, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2013 року, в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_9 та інші)» в частині безоплатної передачі ОСОБА_20 земельної ділянки площею 1000 кв. м по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнано незаконним і скасовано п. 4 додатку до рішення Черкаської міської ради від 24 березня 2006 року № 9-279 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність ( ОСОБА_9 та інші)» щодо безоплатної передачі ОСОБА_20 земельної ділянки площею 1000 кв. м по АДРЕСА_2 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1 000 кв. м, що розташована по АДРЕСА_2 . Стягнуто з Черкаської міської ради та ОСОБА_7 на користь держави по 365 грн 40 коп. судового збору з кожного, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 березня 2015 року доповнено абзац шостий резолютивної частини рішення наступним: «на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради».

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2015 року, рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2015 року залишино без змін.

Зміст обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 та зібраних у кримінальному провадженні доказів дає підстави для висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.382 КК України є закінченим з моменту відмови виконати судове рішення (з початку ухилення від виконання судового рішення), або з моменту перешкоджання його виконанню. Для визначення моменту закінчення цього злочину важливим є встановлення моменту надходження судового рішення до особи, яка повинна його виконувати, і строку виконання судового рішення, який встановлено законом або судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 382 КК України кримінальна відповідальність наступає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадяг, державним чи громадським інтересам. Доказування суб`єктивної сторони злочину можливе лише на підставі аналізу її зовнішніх проявів.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Винний, якому необхідно виконувати судове рішення , усвідомлює характер своїх обов`язків , але не виконує цього рішення за наявності можливості виконати його або перешкоджає такому виконанню.

Безпосереднім об`єктом злочину передбаченого ст. 382 КК України є суспільні відносини, що забезпечують виконання судових рішень. Предметом злочину є судові рішення, які набрали законної сили.

Крім того, об`єктивною стороною злочину передбаченого ст. 382 КК України є невиконання будь-якого судового рішення, яке безпосередньо запропоновано виконати даній особі, або перешкоджання особою його виконання.

Перешкоджання громадянином виконанню судового рішення, що набрало законної сили, - це активна протидія його виконанню.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в редакції, що діяла станом на 28.08.2015р., тобто на день укладення ОСОБА_7 договору дарування земельної ділянки, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу.

В ході судового розгляду встановлено, що рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 р. у цивільній справі № 22-ц/793/4/15 носить майновий характер - витребування земельної ділянки у боржника ОСОБА_7 , але не зобов`язує його вчинити певні дії. Станом на 28.08.2015 рік виконавчі листи за цим рішенням не видавались, виконавче провадження не відкривалось. Відповідно жодних виконавчих дій державною виконавчою службою не здійснювалось. Це зокрема підтверджується запитом в ДВС слідчого ОСОБА_27 від 23.01.2017р. № 1140/46-2017 та листом Центрального відділу ДВС міста Черкаси від 07.02.2017р. № 141-36/1386 (т. 2 а/с 18, 25).

Умови і порядок виконання рішень судів, які підлягають примусовому виконанню, у разі їх невиконання в добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження». При цьому притягнення до кримінальної відповідальності можливо лише боржника, який не виконує рішення, яким його зобов`язано виконати певні дії. Відповідальність боржника у виконавчому провадженні майнового характеру настає в разі умисного перешкоджання виконанню рішення суду. Також цим Законом визначені заходи примусового виконання рішень та порядок притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню судового рішення.

Судом встановлено, що будь-яких заходів, необхідних для виконання рішення апеляційного суду від 19.02.2015 р., які обвинувачений ОСОБА_7 був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати, слідством не встановлено. Порядок притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, встановлений вказаним Законом, не дотриманий. Доказів неможливості виконання рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2015 року не надано. Жодного належного та допустимого доказу, що внаслідок умисних дій ОСОБА_7 внаслідок укладання договір дарування від 28.08.2015 р., завдавно істотної шкоди охоронюваним законом громадським інтересам на суму вартості земельної ділянки.

При цьому суд зазначає, що така шкода могла б мати місце лише у випадку, коли в результаті дій особи, винної у перешкоджанні виконанню рішення суду, майно (земельна ділянка) було б втрачено, або була б втрачена можливість його отримання (повернення, витребування).

Судом встановлено, що на момент укладення договору дарування земельної ділянки від 28.08.2015 р. не існувало жодних арештів та заборон щодо відчуження цієї ділянки. ОСОБА_7 не був зобов`язаний ні судом, ні законом, вчиняти будь-які дії чи утриматись від них, що підтверджується інформацією, наданою виконавчою службою на запит слідчого, оригіналами та показами свідка ОСОБА_16 .

Тобто, докази надані суду та дослідженні під час судового розгляду не містять в собі свідчень про вчинення ОСОБА_7 умисних дій, направлених на перешкоджанню виконання рішення суду. Пред`явлене обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення, жодного прямого доказу причетності обвинуваченого ОСОБА_28 до вчинення інкримінованого правопорушення не надано.

Аналогічно і інші докази не підтверджують наміру ОСОБА_7 у перешкоджанні виконанні рішення суду та суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справах «Капо проти Бельгії» «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинувченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Таким, чином, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення в судовому засіданні докази, не підтверджують вину обвинуваченого у інкримінованому злочині.

За таких обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення ОСОБА_7 злочину відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.382 КК України. А тому, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 передбаченого ч.3 ст.382 КК України, а тому ОСОБА_7 необхідно визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення (злочину).

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України та виправдати за ч. 3 ст. 382 КК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення (злочину).

Запобіжний захід ОСОБА_7 під час судового розгляду не обирався.

Речові докази: заява до Апеляційного суду Черкаської області від 09.04.2014 відповідача ОСОБА_20 , документ на 1 аркуші; розписка №22ц-370(14) від ОСОБА_20 , документ на 1 аркуші; розписка від ОСОБА_20 від 27.02.2014, документ на 1 аркуші; зображення конверту (рекомендоване повідомлення) на ім`я ОСОБА_20 на 1 аркуші; заява до Апеляційного суду Черкаської області від ОСОБА_20 датована 31.01.2014, документ на 1 аркуші; заява до Соснівського районного суду м. Черкаси від ОСОБА_20 датована 20.11.2013, документ на 1 аркуші; зображення конверту (рекомендоване повідомлення) на ім`я ОСОБА_20 на 2 аркушах; супровідний лист №4159/15-Вих/22-ц/793/4/15 від 02.03.2015 на 1 аркуші; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2009, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_26 , документ на 3 аркушах; довіреність про представлення інтересів видана ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_10 , на 1 аркуші; супровідний лист №05/3-1905вих13 від 06.12.2013 на 1 аркуші; апеляційна скарга 1 аркуш; супровідний лист № 773/14-вих/22-ц/793/370/14 (14) від 20.01.2014 на 1 аркуші; рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_7 від 21.01.2014 на 1 аркуші; відзив на апеляційну скаргу прокурора Черкаської області за вхідним № 1995/14Вх від 05.02.2014 від ОСОБА_7 на 3 аркушах; оригінал договору дарування земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_16 , приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, 28.08.2015 за р.№508- на 2 аркушах (справа №02-02 том №2 Договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувались, 28.08.2015-05.12.2015); фотозображення електронної скриньки ОСОБА_13 , яке остання долучила до протоколу допиту від 15.03.2017, про направлення на електрону скриньку ОСОБА_7 касаційної скарги. Електронний лист датований 22.04.2014, зображення на 1 аркуші; фотозображення електронної скриньки ОСОБА_10 , які остання долучила до протоколу допиту від 17.03.2017, та котрі стосуються її переписки з ОСОБА_7 зображення на 13 аркушах, які знаходяться при матеріалах справи залишити при матеріалах справи.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1