Номер провадження: 11-сс/813/1666/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до ЄРДР 25.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.204, ч.1 ст.199 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про арешт майна, вилученого 21.03.2019 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до ЄРДР 25.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.204, ч.1 ст.199 КК України.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя послався на ухвалу Одеського апеляційного суду від 04.09.2019 року, якою у рамках даного кримінального провадження було скасовано ухвалу про арешт майна. Крім того, слідчий суддя вказав, що прокурором був пропущений встановлений ч.5 ст.171 КПК України строк звернення з клопотанням про арешт майна, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та незаконно відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у накладенні арешту на майно, вилучене в ході обшуку.

У клопотанні слідчого зазначено, що СУ ФР ГУ ДФС України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до ЄРДР 25.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст.204, ч.1 ст.199 КК України, за фактом незаконного виготовлення, зберігання, транспортування та збут населенню алкогольних напоїв за попередньою змовою групою осіб.

21.03.2019 року у приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_9 » за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 року, в ході якого було виявлено та вилучено вісім пляшок з пластику прозорого кольору ємкістю 1,5 л. кожна, кожна закрита пляшкою синього кольору, у яких міститься прозора рідина з характерним запахом спирту.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна.

Апеляційний суд вважає, у клопотанні слідчого також не розкрито, яке відношення зазначене у клопотанні слідчого майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів не є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий неодноразово звертався до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, вилученого в ході обшуку від 31.03.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2019 року клопотання слідчого про арешт вилученого в ході обшуку майна було задоволено (а.с.24-25), однак зазначена ухвала була скасована ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2019 року (а.с.83-85).

Після цього, 05.09.2019 року, тобто з пропуском встановленого ч.5 ст.171 КПК України строку на звернення з клопотанням про арешт майна, прокурор звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з повторним клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, вилучене в ході обшуку. При цьому питання про поновлення даного строку у клопотанні прокурора не порушується.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року в задоволенні клопотання було відмовлено, в обґрунтування чого слідчий суддя послався на пропуск прокурором строку на звернення з клопотанням про арешт майна, а також на відсутність у клопотанні належного обґрунтування мети та підстав для арешту майна, відомостей наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо будь-яких осіб, розумність та співрозмірність ступеню втручання у права власника та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Апеляційний суд погоджується з висновоком слідчого судді про те, що прокурором не дотримано вимог ч.5 ст.171 КПК України, відповідно до якої у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Зазначені порушення, на думку колегії суддів, є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що на виконання вищевказаної ухвали слідчим вилучене в ході обшуку майно було повернуто особі, у якої воно було вилучено, що підтверджується наданим апелянтом листом начальника СУ ФР ГУ ДФС України в Одеській області ОСОБА_10 від 03.10.2019 року №19416/ж/15-32-23-01-04, направленого адвокату ОСОБА_11 у відповідь на його адвокатський запит.

Таким чином, на момент розгляду апеляційної скарги майно, на яке прокурор просить накласти арешт, втратило статус тимчасово вилученого відповідно до положень ст.167 КПК України.

Незважаючи на це, в апеляційній скарзі порушується питання про скасування оскарженої ухвали та задоволення клопотання про арешт майна саме як тимчасово вилученого, однак зазначені вимоги не можуть бути задоволені з вищевказаних підстав.

Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскаржуваного рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0000008, внесеному до ЄРДР 25.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.204, ч.1 ст.199 КК України, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4