ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2546/19 Справа № 216/329/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 001958 від 21 жовтня 2018 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів - по 06 жовтня 2019 року включно. В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя особи, а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 7 років, до затримання мешкав в АР Крим разом із сином де і працював, на що вказував сам обвинувачений в судових засіданнях, що вказує на ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання, в разі визнання його винуватим; за даним кримінальним провадженням допитані ще не всі свідки, тому існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, які не допитані судом.
Крім того, обвинуваченим було заподіяно потерпілому ОСОБА_9 не менше 11 ударів робочою частиною побутової сокири в різні анатомічні ділянки голови, потім здійснено підпал тіла потерпілого, що дає суду підстави стверджувати про високу суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому злочину.
Суд першої інстанції вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судом встановлено наявність високого ступеню ризику ухилення та переховування обвинуваченого від суду, а також ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, тому на думку суду першої інстанції жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам, передбачених ч. 1 п. 1, 3 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.
Суд першої інстанції врахував також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина та непрацездатну матір похилого віку, має постійне місце реєстрації та мешкання, однак існування у останнього таких соціальних зв`язків, на думку суду не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду змінити, змінивши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує, що доказів існування ризиків прокурором не надано.
Вказує, що жодного ризику не існує, у тому числі і ризику переховування, оскліьки обвинувачений визнає подію злочину, не визнає лише кваліфікацію, вважає, що вбивство було скоєне у стані сильного душевного хвилювання. Відповідно до характеристики на ОСОБА_7 , що надана установою, в якій він тримається, процесуальна поведінка обвинуваченого відповідає необхідним нормам, відповідно до гарантійного листа, обвинуваченому гарантовано місце роботи, де він має можливість працювати дистанційно, не покидаючи місце мешкання, відповідно до медичної довідки, мати ОСОБА_7 потребує постійного догляду, через отриману кримінальну травму, цей догляд може їй забезпечити ОСОБА_7 .
Захисник вказує, що підставою для задоволення клопотання прокурора зазначено існування ризику переховування, а саме переїзд обвинуваченого до Криму, проте в ухвалі не зазначено чим це підтверджено та чому інші запобіжні заходи не можуть завадити такому ризику. На думку захисника, зазначене не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 тримається під вартою вже 10 місяців, він визнає подію, не визнає лише кваліфікацію злочину, тому вважає, що ОСОБА_7 немає сенсу перешкоджати розгляду справи, а навпаки існує сенс доведення своєї позиції у законний спосіб.
Вказує, що у разі застосування електронного пристрою стеження, а саме електронного браслету, втеча буде неможлива, тому, що від будинку ОСОБА_7 до пункту пропуску на територію Криму близько 300 км.
Крім того захисник зазначає, що у матеріалах провадження відсутнє письмове клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Питання про продовження строку тримання під вартою поставлено (ініційовано) самим судом в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України.
Посилається на те, що дані матеріалів провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_7 . Він не судимий, негативно не характеризується, інформації про його ухилення чи перешкоджання слідству і суду не має, репутаційні заходи відсутні. Тяжкість обвинувачення сама по собі , без інших даних, які можуть підвищити ймовірність виникнення наміру уникнути суду, не може бути підставою для продовження тримання під вартою.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, надала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено колегією суддів у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження № 216/329/19, 08 серпня 2019 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу та неодноразового його продовження, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих обставин, що обвинуваченому ОСОБА_7 гарантовано місце роботи, де він має можливість працювати дистанційно, не покидаючи місце мешкання, його мати потребує постійного догляду, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що в матеріалах провадження відсутнє письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, а також те, що питання про продовження строку тримання під вартою ініційовано самим судом в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Як вбачається з журналу судового засідання від 08 серпня 2019 року, саме прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , з усним обґрунтуванням доцільності продовження цього строку.
З приводу заявленого клопотання, захисником ОСОБА_6 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на нічний домашній арешт.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , що не суперечить рішенню Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року, на яке в обґрунтування своїх апеляційних доводів посилається захисник ОСОБА_6 .
Разом з цим, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Всі викладені захисником ОСОБА_6 апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: