Провадження №1-в/127/536/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в режимі відеоконференцзв`язку із засудженим клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке йому призначене за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 27.03.2009 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 30.07.2009 року у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, та визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, визначити чітких термінів його перегляду, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватися.
Клопотання мотивоване тим, що на даний час він відбув 24 роки ув`язнення, прогрес у напрямку його виправлення, який він зробив, та зміни, яких він зазнав, призводять до невиправданості його подальшого ув`язнення.
На його думку строк його покарання має бути переглянутий у зв`язку з тим, що покарання, яке не має обмеження у часі, умовно-дострокового звільнення - порушують положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. 28 Конституції України, яка в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Звертає увагу на те, що ЄСПЛ зазначив, що у контексті довічного позбавлення волі ст. 3 Конвенції повинна тлумачитись як така, що вимагає зменшуваності покарання, в розумінні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи наявні суттєві зміни довічно ув`язненого, і що в ході покарання був зроблений такий прогрес у виправленні, що тривале тримання в ізоляції не може бути виправдане пенологічними підставами (п. 119, справа «Вінтер та ін. проти Сполученого Королівства» від 09.07.2013 р.). В цьому ж рішенні (п. 122) ЄСПЛ зауважив, що кожна особа, довічно позбавлена волі, має право знати, за яких умов може бути переглянутий строк її покарання, включаючи дату, коли такий перегляд може відбутись. Більше того, згідно з правовою позицією ЄСПЛ довічно ув`язнений має знати чіткі критерії для такого перегляду (п. 137, справа «Трабельсі проти Бельгії» від 04.09.2014 р.).
Засуджений звертає увагу суду на те, що чинна в Україні норма (ч. 2 ст. 87 КК України) про можливість застосування до нього помилування після відбуття 20 років покарання не відповідає вимогам ст. 3 Конвенції.
Засуджений ОСОБА_4 просить суд врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. 28 Конституції України та звільнити його умовно-достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, оскільки він зробив прогрес у напрямку виправлення, зникли пенологічні підстави для його подальшого тримання в установі виконання покарань, визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторного перегляду, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких може відбуватись такий перегляд.
Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважає, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, яке не є строковим покаранням. Чинне законодавство України не передбачає можливість умовно-дострокового звільнення чи заміну невідбутої частини покарання для осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Натомість такі особи можуть звернутись з клопотанням про помилування.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, згідно частини 3 якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 27.03.2009 року вироком Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 187, ст. 353, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 187, ст. 348, п. 9,12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 262, ч.1 ст.263, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою колегії Верховного Суду України з кримінальних справ від 30.07.2009 року вирок суду змінено та призначено ОСОБА_4 за ч.1 ст.14 і ч.2 ст. 187 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією у всього належного йому майна, на підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, за які він засуджений цим вироком та вироком Апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2004 року, покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачено за вчинення злочинів, як окремі види покарань, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким; встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено.
В той же час, частиною першою статті 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 відсутні, а тому в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 367, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, призначеного за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 27.03.2009 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 30.07.2009 року, або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: