Справа № 640/8689/18
"11" листопада 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі адвоката - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
Вказала, що за час проведення досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, її жодного разу не викликали та не допитували як влансика квартири. 27.03.2019 року вона зверталася до СУ ГУНП в Харківській області з заявою про залучення її в якості потерпілої у вказаному провадженні, проте отримала відмову в задоволенні клопотання. Вказала, що виходячи з того, що по справі більше року не проводиться жодних слідчих дій, не допитуються сторони договору купівлі - продажу квартири, вважає, що реальною метою накладення арешту в справі на належну їй квартиру є не забезпечення кримінального провадження, а, на її думку, якісь інші, незрозумілі їй цілі.
Вказала, що вона є добросовісним набувачем арештованого судом майна, оскільки набуття нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснено за законним правочином, який в судовому порядку не скасовано та ніким не оскаржено.
Отже, враховуючи викладене вище, наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважає доведеним той факт, що в подальшому застосуванні цього такого заходу, як арешт майна, відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту.
У судовому засіданні ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримали з підстав, викладених у клопотанні.
Зокрема, встановлено, що 21.08.2017 невстановлені особи заволоділи квартирою АДРЕСА_1 шляхом внесення недостовірних відомостей в довіреність та договір купівлі-продажу від імені власника квартири ОСОБА_6 , 1948 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично не міг видати довіреність та відчужити квартиру.
При житті квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , 1948 р.н.
Також встановлено, що 21.08.2017 приватний нотаріус ОСОБА_7 нотаріально посвідчила під № 2243 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між продавцем - ОСОБА_8 , яка діяла нібито від імені ОСОБА_6 по підробленій довіреності від 17.07.2017, та покупцем - ОСОБА_4 .
Вказане свідчить про відсутність волевиявлення власника квартири на її продаж та вказує на нікчемність правочину купівлі - продажу, який укладений з метою незаконного заволодіння чужим майном.
Таким чином, слідство вважає, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , здобуто злочинним шляхом, а, відповідно, квартира є безпосереднім об`єктом протиправних кримінальних дій та речовим доказом у кримінальному провадженні.
23.11.2018 слідчим винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 накладено арешт на вказану квартиру.
Арешт на майно накладено враховуючи те, що зазначене майно є предметом вчиненого злочину, а також у зв`язку з необхідністю виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, оскільки його відчуження в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Вказав, що на даний час у провадженні здійснюється дослідження всіх обставин заволодіння шахрайським шляхом вказаним вище майном, в тому числі встановлюється особа, які діяла від імені померлого ОСОБА_6 за підробленими документами.
Крім того, у провадженні встановлений та підтверджений доказами факт нікчемності правочину щодо відчуження на користь покупців майна, яке арештоване.
Так, відповідно до положень ч.1 ст.228 ЦК України, правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном є таким, що порушує публічний порядок.
Згідно з ч.2 ст.228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до положень ч.2 ст.215 ЦК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визнання судом нікчемного правочину недійсним не вимагається, оскільки його недійсність встановлена самим законом, тобто нормами ЦК України.
Як зазначив слідчий, таким чиномзаявник - ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем арештованого майна, оскільки набуття нею права власності на нього здійснено за нікчемним правочином, обставини укладення якого у тому числі є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Отже, на даний час не відпала потреба у застосуванні арешту на вищезазначене майно і скасування накладеного на нього арешту буде суперечити вимогам ст.174 КПК України.
Крім того, 12.02.2019 ОСОБА_4 вже зверталась до суду із клопотанням про скасування арешту із зазначеної квартири, на яку 25.02.2019 слідчим суддею було винесено ухвалу про відмову у задоволенні кллопотання про скасування арешту.
Слідчий суддя, вислухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та надані до суду докази, приходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, при цьому виходить з наступного.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року у справі №640/8689/18 н/п 1-кс/640/1790/19 накладено арешт на нерухоме майно (квартиру) АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони її відчуження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку (а.с.7-8).
В ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року зазначено, що вищевказана квартира має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. За вказаних слідчим у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Стороною обвинувачення доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного нерухомого майна.
Скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки можливе відчуження вказаного вище нерухомого майна..
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Так, як зазначає слідчий в поданих до суду запереченнях, на даний час у провадженні здійснюється дослідження всіх обставин заволодіння шахрайським шляхом вказаною вище квартирою, в тому числі встановлюється особа, яка діяла від імені померлого ОСОБА_6 за підробленими документами.
Отже, обставини, встановлені ухвалою слідчого судді від 01.02.2019 при розгляді клопотання про арешт майна, не змінилися, а саме те, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме шахрайським шляхом, а також у зв`язку з необхідністю виключити можливість протиправно відчуження вказаним об`єктом нерухомості.
Слідчому судді також не надано даних, що стороною обвинувачення не дотримано розумних строків при здійсненні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1