У Х В А Л А

21 листопада 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000808 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Масловка Лівобережного району Воронезької області, є громадянином України, розлучений, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживав в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта №0000808 від 31.01.2018 ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення за наступних обставин: 24 серпня 2017 року близько 09:00 години в м. Змієві Харківської області ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, приїхав на автомобілі "ІЖ 27-151", зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до будинку АДРЕСА_2 , де перебуваючи на території подвір`я Зміївського відділення Філії "Харківській державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, шляхом пошкодження шибки вікна проник до приміщення вказаного підприємства, звідки, реалізуючи умисел на таємне викрадення майна вказаного підприємства, виніс на територію подвір`я два керамічні тепловентилятори "Liberton LGFW 16-2000", загальною вартістю 1453 грн 00 к., однак з причин, що не залежали від його волі, не довів злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця через те, що був затриманий працівниками Зміївського відділення Філії "Харківській державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", тобто з причин, що не залежали від його волі, внаслідок чого не зміг розпорядитися вказаним майном.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 серпня 2018 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)", строком до 01.10.2018, з визначенням розміру застави - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 92050 (дев`яносто дві тисячі п`ятдесят) грн 00 к.

В подальшому, під час судового провадження, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу продовжено до 22 листопада 2018 року.

Судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки прокурором заявлено клопотання про виклик свідка, який не був допитаний під час досудового розслідування та не зазначений в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а захисник, у свою чергу, також вважала необхідним допитати вказаного свідка. Також, з урахуванням позиції обвинуваченого, необхідним є допит представника потерпілого, яка повторно не з`явилася на судове засідання. Крім того, захисник просила відкласти судове засідання через необхідність участі в іншому кримінальному провадженні, де обвинувачений тримається під вартою.

Одночасно з висловленням думки щодо наявноситі підстав для відкладення судового засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке мотивоване тим, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, вважав, що для забезпечення його явки в суд достатньо менш суворого запобіжного заходу. Зобов`язався прибувати до суду на перший виклик, повідомляти про своє місце проживання у разі його зміни.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечувала та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого на домашній арешт за місцем проживання його матері в с. Таранівка. На обґрунтування висловленої позиції повідомила, що перебуваючи під вартою ОСОБА_4 усвідомив серйозність наслідків ухилення від суду та невиконання процесуальних обов`язків, тому в подальшому буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 судом було враховано високий ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки раніше застосований запобіжний захід - домашній арешт, не був ефективним та не забезпечив належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, судом були взяті до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченому частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, у поєднанні з відомостями про відсутність у останнього постійного місця проживання та його бродячий спосіб життя, що також вказують на наявність ризиків переховування від суду.

Водночас, після перебування обвинуваченого під вартою впродовж майже чотирьох місяців, у суду відсутні підстави подальшого тримання обвинуваченого під вартою лише з огляду на відсутність у нього постійного зареєстрованого місця проживання. Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 щодо відсутності потреби у його подальшому триманні під вартою та готовність виконувати процесуальний обов`язок щодо своєчасного прибуття на судові засідання також вказують на зменшення ризику його переховування від суду.

Таким чином, оскільки прокурором не наведено нових ризиків, існування яких є обов`язковим для продовження строку тримання під вартою, а ризики, що бралися до уваги під час застосування запобіжного заходу зі спливом часу суттєво зменшилися, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Оцінивши обставини, визначені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, але прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тому належить застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Водночас, суд не може погодитися з доводами сторони захисту щодо можливості застосування у відношенні обвинуваченого домашнього арешту, оскільки будь-яких доказів щодо власника житла та його згоди на застосування такого запобіжного заходу суду не надано.

За таких обставин, оскільки недоцільно продовжувати запобіжний захід тримання під вартою та відсутні достатні відомості для засосування домашнього арешту, належить застосувати запобіжний захід - особисте зобов`язання.

Статтею 179 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України на обвинуваченого ОСОБА_4 належить покласти обов`язки: прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою; не відлучатися зі Зміївського району Харківської обалсті без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Згідно статті 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

Електронні засоби контролю можуть застосовуватися: 1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок; 2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.

Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.

Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 176-179, 183, 193-197, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

2. Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

3. Змінити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" на особисте зобов`язання та звільнити його з під варти із зали суду.

4. На обвинуваченого ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки: прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою; не відлучатися зі Зміївського району Харківської обалсті без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

5. Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладається на прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

6. Строк дії ухвали в частині покладених на обвинуваченого обов`язків - до 21 січня 2019 року.

7. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1