У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000383

за апеляційними скаргами прокурора Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6

на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Докучаєве Устинівського району Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий згідно ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 297 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Також, цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явлених обвинуваченнях у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 126 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок у частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України скасувати. Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 15 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник просить вирок скасувати у частині призначення покарання, пом`якшити призначене покарання за ч.1 ст. 297 КК України до штрафу у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає, що вирок у частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 409 КПК України.

Вважає, що під час судового розгляду було доведено вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Зазначає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, доведена сукупністю наданих суду доказів, а саме показаннями обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення.

На думку апелянта, сукупність досліджених обставин щодо вчинення ОСОБА_7 насильницьких дій відносно ОСОБА_14 , а саме: наявність між обвинуваченим та потерпілою конфлікту безпосередньо перед загибеллю ОСОБА_14 ; вжиття обвинуваченим заходів з метою приховування злочину - спалювання тіла (внаслідок чого неможливо встановити характер та механізм утворення тілесних ушкоджень, причину смерті) та предметів одягу; перенесення та приховання тіла загиблої; вивезення металевих частин (залишків) спаленого дивану; прання одягу обвинуваченого, що свідчить про наявність на одязі слідів злочину; наявність на кістках загиблої тілесних ушкоджень у виді переломів, у своїй сукупності доводять факт умисного вбивства ОСОБА_14 шляхом заподіяння їй несумісних з життям тілесних ушкоджень.

Крім того, посилається на те, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вироком Казанківського районного суду від 26.04.2004 р. за ст. 123 КК України за вчинення злочину, пов`язаного із заподіянням двом потерпілим тяжких тілесних ушкоджень. В тій кримінальній справі встановлено, що ОСОБА_7 вжив заходів до надання потерпілим допомоги та до виклику працівників міліції з метою встановлення обставин справи. Зазначене, як вказує апелянт, свідчить про те, що ОСОБА_7 в даному випадку не бажав настання тяжких наслідків та смерті людей.

В той же час, вчинивши протиправні дії відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , який перебував у стані осудності, будь-яких заходів з метою надання потерпілій медичної допомоги не вжив (сусідів не кликав, швидку медичну допомогу не викликав), працівників міліції з метою з`ясування обставин події (у випадку необережного заподіяння смерті або необережного заподіяння тілесних ушкоджень, природньої смерті особи тощо) не викликав, що дає підстави зробити висновок про те, що він бажав настання наслідків у виді смерті ОСОБА_15 та виключає можливість необережного вбивства або необережного заподіяння тілесних ушкоджень, природньої смерті особи.

Вказані обставини в сукупності з діями ОСОБА_7 щодо приховування злочину шляхом спалювання та приховування тіла потерпілої, з даними про минулі конфлікти, в ході яких ОСОБА_7 висловлював погрози на адресу ОСОБА_15 та неодноразово заподіював останній тілесні ушкодження, наявність на кістках загиблої тілесних ушкоджень свідчать про умисел обвинуваченого на заподіяння смерті ОСОБА_15 .

Захисник вважає, що обвинуваченому призначено занадто суворе покарання. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 пояснював у суді, що самостійно з`явився до правоохоронних органів, зізнався у тому, що спалив труп, вказав місце, де заховав його залишки.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не обирався запобіжний захід. Він своєчасно з`являвся за викликами, незважаючи на змінене обвинувачення, за яким обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Від органу досудового розслідування та суду не ухилявся, на теперішній час створив сім`ю. Займається бджільництвом, що є джерелом існування його сім`ї.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також, що обвинувачений став на шлях виправлення. Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , його сімейний стан, не надав оцінки його явці із зізнанням у вчиненні злочину. Посилається на те, що покарання у виді штрафу ОСОБА_7 спроможній виконати.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

10 травня 2014 року близько 07.00 год., ОСОБА_7 , знаходячись в стані сп`яніння за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , пересвідчившись в тому, що його співмешканка ОСОБА_14 померла, з метою вчинення глуму над її тілом, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, вирішив спалити труп співмешканки, з метою чого переніс тіло ОСОБА_14 зі спальні будинку до іншої кімнати, та використовуючи легкозаймисті речі, близько 19.00 год., виявляючи неповагу до пам`яті і тіла ОСОБА_14 , підпалив його.

Після того, як полум`я згасло, він загорнув обгорілі рештки тіла ОСОБА_14 , у простирадло та продовжуючи реалізувати свій намір, спрямований на вчинення наруги над тілом померлої, переніс його до території колишнього хімскладу КСП ім. Петровського, що знаходиться на околиці смт. Казанка, Миколаївської області, на відстані близько 550 м від вул.Курдіманова, де, ігноруючи загальноприйняті правила щодо поховання померлих, поклав тіло у невелику яму в землі, та приховав його шматками шиферу, цегли та гілками.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у нарузі над тілом померлої. Його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 297 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 09.05.2014 р. близько 04.00 год., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_14 , умисно заподіяв ОСОБА_14 численні удари руками в область обличчя, завдаючи їй фізичного болю.

10.05.2014 р. близько 04.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з потерпілою, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно з метою вбивства, наніс ОСОБА_14 тупими твердими предметами невстановлену кількість (не менше трьох) ударів, а саме: не менше одного удару в область обличчя (щелепи), внаслідок якого останній було заподіяно тілесне ушкодження у виді косо-поперечного перелому нижньої щелепи справа, не менше одного удару в область правої частини голови, внаслідок якого останній було заподіяно тілесне ушкодження у виді травми голови внаслідок перелому кісток основ черепа в правій скронево-тімяній-потиличній області, не менше одного удару по правій нозі, внаслідок якого останній було заподіяно тілесне ушкодження у виді косо-поперечного перелому нижньої третини правої стегнової кістки, чим заподіяв їй несумісні з життям тілесні ушкодження, внаслідок чого ОСОБА_14 померла на місці.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення:

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві).

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні даних злочинів не доведена.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно вимог ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КПК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочато слідчим прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Згідно заяви ОСОБА_9 від 17.08.2014 р. він повідомив про побиття ОСОБА_7 09.05.2014 р. ОСОБА_14 . Кримінальне провадження в цій частині, не зважаючи на те, що воно повинно здійснюватися у формі приватного обвинувачення, було безпідставно розпочато на підставі заяви ОСОБА_9 , який не є потерпілим від злочину, внаслідок чого не можна прийняти як допустимі будь-які докази щодо вказаного обвинувачення, внаслідок порушення порядку їх отримання у кримінальному провадженні, розпочатому в порушення вимог Кримінального процесуального кодексу.

Суд першої інстанції зазначив, що надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом не доводять вину обвинуваченого у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_14 , в межах висунутого йому обвинувачення, оскільки показання обвинуваченого щодо ненавмисного заподіяння смерті потерпілій, на що він послідовно вказував, як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, іншими доказами не спростовано.

Суд першої інстанції зазначив, що доказами, які б беззаперечно доводили вину обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілий смерті, шляхом завдання їй тілесних ушкоджень у вигляді переломів, невстановленим предметом, мали б бути висновки судово-медичної експертизи. Проте, трьома проведеними дослідженнями достовірно не встановлено, що виявлені на фрагментах трупу ОСОБА_14 ушкодження заподіяні внаслідок дії якогось предмету, прижиттєво, а не внаслідок необережного заподіяння смерті чи спалення тіла, як на те вказує обвинувачений, та були причиною смерті потерпілої. Інші досліджені судом докази, показання потерпілого, свідків, огляди місця події і трупу, також достовірно не вказують на обставини події, що відбулася 10.05.2014 р., оскільки ні свідки, ні сам потерпілий не були очевидцями події і не можуть вказати на обставини та спосіб вчинення правопорушення, як і дані оглядів, що вказують лише на наслідки події, не даючи достатніх підстав стверджувати про причини смерті потерпілої, механізм утворення ушкоджень і зв`язок їх зі смертю потерпілої.

Суд першої інстанції вказав, що показання свідків і потерпілого щодо погроз обвинуваченого вбивством ОСОБА_14 також не можна прийняти до уваги як докази, що достовірно доводять обставини висунутого обвинувачення. Оскільки вказані докази не свідчать, що під час події обвинуваченим такі погрози були реалізовані та вчинено саме умисне, а не необережне вбивство потерпілої чи інші дії з заподіяння їй смерті. Внаслідок цього, суд відкинув вказані докази обвинувачення.

При цьому, суд врахував, що з часу виявлення події злочину, протягом двох років, в цій частині, обвинуваченому не була пред`явлена підозра, після чого йому пред`явили лише підозру у вчиненні необережного вбивства, що вказує на не встановлення протягом значного часу стороною обвинувачення обставин вчинення обвинуваченим умисного вбивства і додатково викликає сумніви у вчиненні ним вказаного злочину.

Суд послався на те, що усунути неможливість здобутих обвинуваченням доказів, довести вину обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства поза розумним сумнівом та спростувати його покази, суд позбавлений можливості, оскільки згідно ст.ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, не покладається на суд, який не спроможний за будь-яких обставин виявити або відновити докази не здобуті, внаслідок упущення органами досудового розслідування часу, необхідного для здобуття таких доказів до їх повного зникнення або знищення. Крім того, навіть за умови визнання обвинуваченим вини у необережному заподіянні смерті потерпілій, суд, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, не має можливості встановлювати такі обставини і змінити обвинувачення, з причин можливості виходу суду за межі обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, що в даному випадку не можливо, оскільки інші обставини правопорушення, які б дозволяли відповідним чином його кваліфікувати, обвинуваченням не встановлені.

Суд зазначив, що судом не був досліджений жоден доказ, який поза розумним сумнівом доводить вину обвинуваченого, внаслідок очевидної недопустимості доказів у заподіяння побоїв ОСОБА_14 та внаслідок використання доказів, що викликають сумнів у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 . Тому суд усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачив на його користь та вважав необхідним обвинуваченого виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги та його заперечення на апеляційну скаргу захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку апеляційної скарги захисника та їх заперечення на апеляційну скаргу прокурора, повторно дослідивши обставини кримінального провадження та дослідивши письмові докази, повторно допитавши свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 297 КК України. В цій частині вирок прокурором не оскаржується.

Також прокурором і не оскаржується вирок у частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 126 КК України.

Стосовно визнання судом обвинуваченого ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дослідив надані стороною обвинувачення докази, зміст яких ретельно викладено у вироку, а саме: показання обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , протокол огляду місця події від 22.07.2014 р., протокол огляду від 04.09.2014 р., протокол огляду місця події від 24.09.2014 р., протокол огляду від 25.09.2014 р., висновок експерта № 107 від 26.09.2014 р., протокол отримання зразків для порівняльного дослідження від 26.09.2014 р., висновок експерта № 863 від 26.01.2015 р., висновок експерта № 379 від 20.08.2015 р., висновок експерта № 154 від 28.08.2015 р., висновок експерта № 54-К від 06.06.2016 р., протокол проведення слідчого експерименту від 06.04.2016 р.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наведені докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, на які посилається сторона обвинувачення, є правильними та ґрунтуються на досліджених доказах.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_14 не визнав та пояснив, що 10.05.2014 р. вранці, знаходячись за місцем проживання у АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, посварився з ОСОБА_14 , що мешкала з ним. Стверджував, що потерпіла його будила серед ночі, а тому він штовхнув її, від чого вона впала і почала стогнати. Вранці він її виявив вже померлою та спалив її труп у будинку, в подальшому заховавши його на хімічному складі. Зазначає, що ушкодження на кістах потерпілої могли утворитися внаслідок знищення трупу.

Таким чином, обвинувачений заперечував, що умисно заподіяв смерть ОСОБА_14 .

Аналогічні пояснення надав ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 06.04.2016 р. (т.1, а.п. 110-116).

Наведені обвинуваченим твердження під час судового розгляду стороною обвинувачення не спростовані.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_14 , яка є його донькою, мешкала з ОСОБА_7 , який постійно її бив і погрожував. 10.05.2014 р. він розшукував свою доньку, приходив до ОСОБА_7 , але той повідомив, що вона вночі приходила та зранку пішла.
Від мешканців села він дізнався, що о 04.15 год 10.05.2014 р. ОСОБА_16 приходила до ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 . Після того у дворі обвинуваченого він бачив мокрі шорти та куртку, фрагменти одягу схожі на одяг його доньки та обгорілі рештки. В подальшому були виявлені частки трупу доньки, який, на його думку, неможливо було спалити за короткий проміжок часу. До виявлення трупу, він відвідував місце його виявлення, у якому трупу на той час не було. На його думку, обвинувачений вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 .

Судом першої та апеляційної інстанції допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , з показань яких слідує, що вони не були очевидцями подій, які відбувалися за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_14 10.05.2014 р.

Так, свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_19 постійно бив потерпілу погрожував вбивством. 10.05.2014 р. о 05.30-06.00 год. до нього прийшов ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , а ввечері коли він йшов з роботи разом з сусідом, побачив, що на подвір`ї у ОСОБА_19 горить велике вогнище а ОСОБА_7 велосипедом вивозив з двору матрац та пружини. ОСОБА_7 у стані сп`яніння був схильний до насильства.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_14 він бачив 10.05.2014 р., коли зайшов разом з ОСОБА_20 до ОСОБА_19 додому по АДРЕСА_1 . Вони випили, та ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_14 і не відпускав. Після чого він з ОСОБА_12 залишили будинок ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_14 останній раз бачив, коли разом з ОСОБА_18 зайшов до ОСОБА_19 додому, де вони випивали, після чого ОСОБА_19 почав бити ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_14 вона в останній раз бачила в травні 2014 р. ввечері на вулиці, коли та прибігла до них, а за нею прийшов ОСОБА_19 та забрав її додому. Наступного дня ОСОБА_19 повідомив їй, що ОСОБА_14 мешкає вдома у батьків. В будинку у ОСОБА_7 вона бачила обгорілі речі, а на дворі обгорілий диван, випраний чоловічий одяг. За два тижні до цих подій ОСОБА_7 погрожував вбити ОСОБА_16 . Раніше ОСОБА_19 бив потерпілу і різав їй голову ножем, переслідував її.

Аналізуючи показання потерпілого та свідків, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці показання вказують на те, що ОСОБА_7 міг заподіяти ОСОБА_14 тілесні ушкодження. У той ж час, як вірно встановив суд першої інстанції, ці показання не свідчать про спричинення ОСОБА_7 смерті ОСОБА_14 , оскільки потерпілий та свідки очевидцями подій не були.

Окрім того, досліджені судом першої інстанції докази також не доводять вини ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_14 .

Зокрема, згідно протоколу огляду місця події від 22.07.2014 р. у домоволодінні АДРЕСА_1 в кімнатах виявлена кіптява на стінах та стелі, жіночій одяг, жіночі речі особистої гігієни, серед яких мається нічна жіноча сорочка з плямами білого кольору, жіночі труси з плямами бурого кольору, ззовні схожі на кров, біля погребу виявлено недопалки тканини та чоловічого носка.

Як слідує з пояснень ОСОБА_7 , він добровільно повідомив про вчинення ним підпалу трупу потерпілої та вказав, де знаходяться останки тіла, про що свідчить протокол огляду від 24.09.2014 р., згідно якого на території колишнього хімічного складу КСП "Петровського" на околиці смт. Казанка, Миколаївської області у місці, вказаному ОСОБА_7 , виявлено залишки скелету людини, замотані у тканину, просочену продуктами гниття, вкриті цеглою, камінням, уламками шиферу, гілками дерев. В середині знаходилися кістки скелету практично без м`яких тканин, в області основи черепу маються залишки муміфікованих м`яких тканин з невеликою кількістю короткого волосся рижуватої окраски.

Згідно протоколу огляду від 25.09.2014 р. на території моргу по вул. Червона Площа, м. Новий Буг, Миколаївської області, оглянуті кістки невстановленої людини, які 24.09.2014 р. були вилучені в смт. Казанка Миколаївської області: ліва малоберцова та великоберцова кістки, які тримаються на зв`язці лівого колінного суглоба, кристець та права тазова кістка та поясничний хребет. Ліва тазова кістка, ліва лопатка, з якої нижня частина відсутня, череп без нижньої щелепи, в області основи черепа маються залишки м`яких тканин з невстановленою кількістю короткого волосся рижого відтінку у правій височно-тімяно-потиличній області, ділянка обгоряння з залишками дефектів невизначеної форми розміром 8х4 см. На нижній щелепі в області 7-го зуба з правої сторони мається косопоперечний перелом, котрий розділяє нижню щелепу на два фрагменти. Права стегнова кістка з косопоперечним переломом в нижній третині та значним обгорянням кістки в області переламу. Права лопатка, права ключиця без пошкоджень. Ліва плечова кістка, 23 шийних хребців, грудина, рукоятка грудини, ліва ліктьова та лучєва кістка, 20 ребер, під`язична кістка без ушкоджень, 21 мілких кісток нижніх та верхніх кінцівок без пошкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 107 від 26.09.2014 р., надані на дослідження кісткові фрагменти є кістками невідомої людини. У зв`язку з повним скелетуванням та відсутністю значної частини трупу встановити полову належність, причину смерті та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не виявилось можливим.
Зазначено у висновку, що при дослідженні виявлені ушкодження у вигляді великого дефекту зводу черепа в правій скронево-тім`яно-потиличної області, косо-поперечного перелому нижньої щелепи справа, косо-поперечного перелому нижньої третини правої стегнової кістки, встановити прижиттєвість, характер, механізм утворення, давність спричинення яких не виявляється можливим. Не можна виключити того, що частина з виявлених переломів зв`язана зі зменшенням пружності кісток внаслідок дії високої температури, на що вказують сліди обгорання в області переломів. Вираженість трупних явищ вказує на час смерті не менше кількох місяців до моменту дослідження. За виявленими тілесними ушкодженнями встановити характер травмуючого предмету не надається можливим.

Згідно висновку комісійної судово- медичної експертизи № 863 від 26.01.2015 р., № 379 від 20.08.2015 р., вилучені в ході огляду місця події поблизу смт. Казанка Миколаївської області 24.09.2014 р. фрагменти кісток належать ОСОБА_14 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 154 від 28.08.2015 р., на рештках кісток людини виявлено ушкодження у вигляді дефекту кісткової тканини на черепі в лобно-скронево-потиличній області; повних переломів нижньої щелепи, діафазів правої стегнової і правої ліктьової кісток, ділянок не наскрізних дефектів зовнішнього компактного шару кісткової тканини по зовнішнім поверхням зазначених кісток, встановити механізм утворення яких неможливо через викривлення морфологічних ознак від впливу високої температури. Не виключена можливість утворення ушкоджень внаслідок дії високої температури.

Згідно висновку експертизи № 54-К від 06.06.2016 р., встановити причину смерті ОСОБА_14 за даними наданих експертиз трупа неможливо через значне скелетування трупа. Судово-медичних даних, що дозволяють достовірно говорити про прижиттєве або посмертне утворення тілесних ушкоджень, - немає.

Аналізуючи надані суду докази, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого в умисному вбивстві ОСОБА_14 не доведена.

Обвинувачений заперечував, що вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 , та зазначив, що штовхнув її, від чого вона впала, а зранку він виявив її вже мертвою. Потерпілий та свідки не були очевидцями подій, прямо не можуть вказати, що обвинувачений вбив ОСОБА_14 .

Проведені у кримінальному провадженні експертизи не вказують на причину смерті ОСОБА_14 , а саме не зазначено, що остання померла від спричинення їй ударів.

Інших доказів на підтвердження винуваті ОСОБА_7 суду не надано.

На думку апеляційного суду, на підставі наданих суду доказів неможливо беззаперечно стверджувати про винуватість ОСОБА_7 . Таким чином, обвинувачення ОСОБА_7 у тому, що він 10.05.2014 р. шляхом заподіяння невстановленим предметом ударів ОСОБА_14 умисно заподіяв смерть останній, - не підтверджується доказами, а ґрунтується на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про попередню судимість ОСОБА_7 та його поведінку під час вчинення іншого злочину теж є припущеннями.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стороною обвинувачення не надано переконливих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а також, на думку суду, маються сумніви щодо доведеності його вини, а тому суд вважає, що апеляційні доводи прокурора не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Отже, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів захисника про призначення обвинуваченому занадто суворого покарання, то вони позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який не судимий згідно ст. 89 КК України, характеризується негативно.

Враховано щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання.Обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Хоча обвинувачений і самостійно з`явився до правоохоронних органів із зізнанням, сприяв розслідуванню, у той ж час він грубо порушив моральні принципи у суспільстві, проявив цинізм, знехтував традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, а також вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для пом`якшення покарання, про що просить апелянт.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому доводи захисника про необхідність пом`якшення покарання є безпідставними.

З огляду на наведене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3