пр. № 1-кс/759/2285/19
ун. № 759/6581/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 від 06.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000171 від 06.09.2018 шляхом заборони її відчуження.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Святошинського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000171, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України у ході досудового розслідування якого досліджується факт законності придбання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом обману на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 457, виданого 08.06.2018, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 .

У ході досудового розслідування встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14.06.1993, виданого Ленінградською районною радою народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно з листом відділу державної реєстрації смерті у м. Києві від 05.02.2018 № 335/16.2-09, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років помер ОСОБА_5 , про що складено актовий запис про смерть № 19460 від 20.12.2016.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.06.1993, що підтверджується листом КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.01.2018 № 062/14-171 (И-2018).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 457, виданий 08.06.2018, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , який, у свою чергу, нібито, придбав вказаний об`єкт нерухомого майна у ОСОБА_7 .

За наявними даними ОСОБА_7 , у свою чергу, набув право власності на вищезгадану квартиру на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, серія та номер А 2118/3107, виданого, нібито, 17.03.1999 Київською універсальною біржою.

Згідно з інформацією Київської універсальної біржі від 21.02.2019 № 4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.03.1999 на біржі зареєстрований не був та реєстраційного номера НОМЕР_1 взагалі не існує.

З огляду на викладене, отримана інформація та копії документів свідчать про підроблення правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 .

З огляду на викладені обставини, прокурор з метою забезпечення збереження вищевказаного майна як речового доказу звернулася з клопотанням про його арешт. Незастосування арешту у виді заборони розпоряджатися майном в даному випадку може тягнути за собою наслідки, що перешкоджають кримінальному провадженню, а саме незаконне відчуження майна втретє, продовження протиправної поведінки невстановленими особами.

У судове засідання прокурор не з`явилася, заявила клопотання про здійснення судового розгляду без її участі, а тому суд вважає за можливе розглянути клопотання без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя при прийнятті рішення бере до уваги, що предметом вчиненого діяння, що містить ознаки шахрайства є майно та право на майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , тому така є предметом, що був набутий кримінально протиправним шляхом. Таким чином, заявлена у клопотанні квартира підпадає під ознаки, зазначені у ст. 98 КПК України і на неї може бути накладено арешт. Вказана квартира може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; існують реальні ризики подальшого її відчуження. Враховується слідчим суддею і розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; оцінюються наслідки арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, в наданих слідчим матеріалах кримінального провадження вбачається достатньо доказів щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та можливість використання заявленого слідчим майна як доказу у зазначеному кримінальному провадженні. З метою уникнення подальшого протиправного продажу майна, припинення злочинної діяльності, а також досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, вбачається достатньо підстав у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , зокрема шляхом заборони її відчуження, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 до закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000171 від 06.09.2018 шляхом заборони її відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1