Справа №336/1708/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2000 року за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на дев`ять років, звільненого з місць позбавлення волі 16 червня 2007 року на підставі постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.06.2007 року умовно-достроково з невідбутим строком в один рік десять місяців п`ять днів;

- вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2008 року за ч.1 ст. 185 КК України із застосуванням положень статті ст. 71 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 1 квітня 2010 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011 року за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 29 вересня 2014 року у зв`язку з відбуттям строку відбуттям строку покарання;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в один рік;

- у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , який має судимості за вчинення кримінально караних діянь проти життя особи, злочинів проти чужої власності, вчинених різними способами, під час іспитового строку, призначеного попереднім вироком, скоїв злочин проти життя та здоров`я особи за таких обставин.

В період часу з 22 години 10 хвилин до 22 години 20 хвилин 10 листопада 2015 року між обвинуваченим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і потерпілим ОСОБА_8 , який також був нетверезим, в квартирі АДРЕСА_3 , де обвинувачений опинився з дозволу потерпілого, під час спільного вживання алкоголю виник і розвився конфлікт.

В ході конфлікту між його учасниками зав`язалася боротьба, в процесі якої обвинувачений навмисно наніс потерпілому один удар пилкою, яку виявив в шафі, що знаходилась в коридорі вказаного житла, в область шиї та один удар пилкою в область голови, внаслідок чого спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта дві атипові колото-різані рани в лобно-тім`яній області голови та на передній поверхні шиї, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_6 навмисно наніс ОСОБА_8 не менше двох ударів кулаком лівої руки в область обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта закриту черепно-лицьову травму, яку утворили такі ушкодження: двосторонні осколкові переломи кісток носа з розривами лобно-носового шва, міжносового та носоверхньощелепного швів, перелом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки; рихлі крововиливи в м`які мозкові оболонки; крововиливи на повіках обох очей, крововиливи під їх склеральні оболонки; забійну рану на верхньому повіку лівого ока; крововиливи під слизову оболонку верхньої та нижньої губи, садна в лобній області, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Внаслідок отриманої закритої черепно-лицьової травми з виникненням двосторонніх осколкових переломів кісток носа, що супроводжувалися кровотечею та ускладнилися аспірацією (проникненням) крові у дихальні шляхи, через хвилини-десятки хвилин після отримання тілесних ушкоджень сталася смерть потерпілого в зазначеному місці, а саме: в квартирі АДРЕСА_3 .

Крім описаних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_8 за вказаних обставин спричинено легкі тілесні ушкодження, а саме: ділянки осаджень та дрібні садна в області лівого плеча, синці та садна в області тулуба (синці на передній та лівій боковій поверхнях грудної клітини, множинні садна на передніх бокових поверхнях грудної клітини та живота, синець в тазовій області зліва, синець на правій задній боковій поверхні тулуба), які в причинному зв`язку зі смертю потерпілого не перебувають.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений заявив про часткове визнання вини, яке полягає у відсутності умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також у відсутності причинного зв`язку між заподіяною ним шкодою здоров`ю ОСОБА_8 і настанням смерті останнього.

Відносно події діяння пояснив, що з ОСОБА_8 , який проживав один в квартирі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4 , товаришував з 2008 року, постійно заходив до друга, справлявся, чи є у того харчі, цигарки. Майже кожного другого дня приносив ОСОБА_9 продукти харчування, тютюнові вироби. В день, до якого відноситься настання смерті ОСОБА_8 , він гостив у потерпілого в товаристві свого приятеля ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 , з якою на той час обвинувачений перебував у фактичних шлюбних стосунках, а згодом уклав шлюб. Компанія проводила час за розпиттям спиртного, яке в оселю ОСОБА_8 принесли гості. Казаку ОСОБА_12 пішов від ОСОБА_8 першим, а обвинувачений і зазначені особи продовжували вживати спиртне. Коли закінчилися цигарки і горілка, ОСОБА_6 відлучився з квартири, щоб набути цих речей. Коли він повернувся, ОСОБА_13 сиділа на підлозі з розсіченою бровою і плакала, пояснивши обвинуваченому, що причиною сліз є домагання потерпілого, який, схиляючи її до статевого контакту, застосував до ОСОБА_11 насильство, завдавши їй кілька ударів. На ОСОБА_8 була лише спідня білизна, він перебував в агресивному стані. Коли обвинувачений намагався з`ясувати у нього причини такої неповажної поведінки, він розлютився і почав кидатися на ОСОБА_6 з кулаками, лихословити, грубо сварити обвинуваченого та виштовхувати з кімнати. Такі дії потерпілого змусили обвинуваченого видалитися до коридору та озброїтися пилкою, яка знаходилась у відкритій шафі в коридорі і яку він застосував, спричинивши потерпілому удари в області обличчя. Після цього ОСОБА_6 не менш ніж два рази вдарив ОСОБА_8 кулаком по носу, а потім відштовхнув потерпілого. Під час з`ясування стосунків учасники конфлікту штовхали один одного, падали. Після отримання ударів по обличчю, які зумовили кровотечу з носу, ОСОБА_8 припинив агресію, учасники подій протягом певного часу розмовляли мирно, при цьому ОСОБА_8 ходив до туалету; перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, падав. Від виклику «Швидкої допомоги» потерпілий відмовився. Після вичерпання інциденту обвинувачений і ОСОБА_13 близько двох годин провели в іншій кімнаті квартири, тоді як потерпілий залишався в тому приміщенні, де відбувалося спілкування і де розгортався конфлікт. Коли обвинувачений в товаристві своєї дружини видалявся з житла потерпілого, той сидів на підлозі.

Після описаних подій він і ОСОБА_13 певний час проживали на території однієї з покинутих дачних ділянок.

Вважає, що смерть ОСОБА_8 не пов`язана з отриманими від його дій тілесними ушкодженнями, а сталася через горизонтальне положення, яке згодом прийняв ОСОБА_8 , що і посилило аспірацію, тобто проникнення крові в дихальні шляхи.

Заявив, що щиро жалкує про те, що сталося, уболіває з приводу смерті друга.

У вчинених діях розкаявся.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування майнової шкоди визнав повністю.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди не визнав, оскільки його суму утворює вартість надгробія, яка за наданими документами була оплачена не матір`ю загиблого, а його донькою ОСОБА_15 , тому мати є неналежним позивачем в цій частині вимог.

Що стосується позовних вимог потерпілих в частині моральної шкоди, не заперечуючи проти страждань родичів, якими є мати і сестра загиблого, пов`язаних з непоправною втратою близької людини, заявив, що заявлені суми відшкодування в цій частині є неспівмірними як глибині переживань, так і його майновому стану.

Винуватість обвинуваченого у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що потягло настання смерті потерпілого, за описаних обставин підтверджує сукупність таких, досліджених у судовому засіданні, доказів.

Відповідно до рапорту, 12 листопада 2015 року, о 13:16:57 годин, до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення, зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 307 від 12.11.2015 року, зі служби 102, про те, що ОСОБА_16 в незачиненій квартирі АДРЕСА_3 знайдений труп ОСОБА_8 , про що повідомили його сусіди (а. с. 188 т. 1).

Як випливає з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.11.2015 року (а. с. 213 т. 1), потерпіла ОСОБА_4 просить притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка спричинила її брату ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження, що потягли його смерть.

Вказані обставини об`єктивно підтверджені протоколом огляду місця події - квартири АДРЕСА_3 та трупу ОСОБА_8 від 12.11.2015 року з планом-схемою події та таблицями з фотознімками (а.с. 151-186 т. 1), в ході якого виявлено та вилучено речі, що визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зазначена процесуальна дія зафіксована також і за допомогою відеозписуючого технічного засобу і відтворена в судовому засіданні шляхом огляду запису на DVD-диску (а. с. 15 т. 1).

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на проведення огляду житла від 20.11.2015 року 25 листопада 2015 року проведений огляд житла, яким є квартира АДРЕСА_3 (а. с. 214, 216-235 т. 1).

Відповідно до протоколу огляду трупу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 13.11.2015 року, складеного старшим слідчим Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_17 в приміщенні моргу комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради за участю спеціаліста ОСОБА_18 , труп без одягу доставлений з квартири АДРЕСА_3 (а.с. 236-238 т.1).

Основною причиною смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сталася в квартирі АДРЕСА_3 , відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 3699 від 13.11.2015 року та довідки про причини смерті, які видані комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, є множинні закриті переломи кісток обличчя; крім того, експертом констатовано обтурацію дихальних шляхів кров`ю. (а.с.1 т. 2).

За висновком судової медичної експертизи № 3699 від 16.12.2016 року причиною смерті ОСОБА_8 є закрита черепно-лицьова травма з утворенням двосторонніх переломів кісток носа, що супроводжувались кровотечею та ускладнилися аспірацією (проникненням) крові в дихальні шляхи. Закрита черепно-лицьова травма утворилась від неодноразового впливу тупими предметами незадовго до настання смерті ОСОБА_8 , супроводжувалась кровотечею з пошкоджених судин носу з розвитком механічної асфіксії внаслідок аспірації крові в дихальних шляхах і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, як зазначено, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті

Комплекс ушкоджень, які становлять собою закриту черепно-лицьову травму, утворюють такі ушкодження у сукупності: двосторонні уламчаті переломи кісток носа з розривами лобно-носового шву, міжносового та носоверхньощелепного швів, переломом перпендикулярної пластинки решітчастої кістки; рихлі крововиливи в м`яких мозкових оболонках; забійна рана на верхньому повіку лівого ока; крововилив під слизову оболонку верхньої та нижньої губи; садна в лобній області (а. с. 2-11 т. 2).

Зазначений висновок констатує наявність у потерпілого і інших тілесних ушкоджень, які утворилися незадовго до смерті потерпілого і в причинному зв`язку зі смертю потерпілого не перебувають, а саме: 1) дві атипові колото-різані рани: в лобно-тім`яній області голови і на передній поверхні шиї, що утворились від ударної дії предмета, який має виступаючі ряднорозташовані, гострі колото-різані елементи; кваліфікуються як не менш ніж легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я; 2)

ділянки осаднень та дрібні садна в області лівого плеча, синці крововиливи та садна в області тулубу (синці на передній та лівій боковій поверхнях грудної клітини, множинні садна на передніх бокових поверхнях грудної клітини та живота, синець в тазовій області зліва, синець на правій задній боковій поверхні тулубу), які утворились від дії тупих предметів незадовго до настання смерті і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Фототаблиці до судового висновку містять фотозображення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, а також бронхів та трахеї потерпілого з ознаками аспірації (проникнення крові) (а. с. 9-11 т. 2).

Допитаний судом експерт ОСОБА_18 пояснив, що черепно-лицьова травма, яка стала причиною смерті потерпілого, - це комплекс ударних травмуючи впливів в області голови потерпілого, який утворився якнайменш від двох таких впливів. Крім того, експерт пояснив, що переломи кісток носу та зміщення носової кістки усередину виключають спричинення вказаних ушкоджень за умови падіння з висоти зросту людини, а є наслідком локального докладення сили. Аспірація нерозривно пов`язана з ушкодженнями у вигляді переломів кісток носа, вони перербувають в одній анатомічній площині. Алкоголь та множинні переломи могли вплитнутуи на аспірацію.

Як випливає з показань ОСОБА_19 під час проведення з її участю 4 березня 2016 року слідчого експерименту, відеозапис якого відтворений в суді (а. с. 243-248 т. 2), вказана особа, яка була очевидцем фактичних обставин вчиненого злочину, розповіла про обставини розпиття спиртного, загальна кількість якого, з її слів, склала 2 літри міцного алкогольного напою, застосування до неї потерпілим насильства, коли обвинувачений відлучився з житла за черговою порцією спиртного, через її відмову у близькості з ним. Свідок також дала пояснення щодо обставин використання обвинуваченим пилки під час завдання щкоди здоров`ю потерпілого, а також щодо обставин нанесення ОСОБА_20 ударів кулаком по обличчю ОСОБА_8 .

Обставини проживання потерпілого в квартирі АДРЕСА_3 , належній йому на праві власності, підтвердила потерпіла ОСОБА_4 , яка показала, що доводилася рідною сестрою потерпілому. В день, коли сталася насильницька смерть ОСОБА_9 , брат і сестра мали зустрітися у їхньої матері ОСОБА_14 . Проте напередодні запланованого побачення потерпілий зателефонував ОСОБА_4 і повідомив, що не зможе в цей день відвідати матір, оскільки планує зайнятися ремонтними роботами у своєму житлі. Наступного дня брат не відкликався на телефонні дзвінки, а ще через день їхня мати у супроводі своєї сестри тітки потерпілої, - приїхавши до ОСОБА_9 додому, проникла через незаперті двері до квартири і побачила, що ОСОБА_21 мертвий.

Факт конфлікту, що виник в житлі потерпілого 10 листопада 2015 року, підтвердила свідок ОСОБА_22 , яка пояснила, що проживає в тому ж самому під`їзді, що і потерпілий. Ввечері того дня, до якого відноситься подія злочину, свідок, що проживає поверхом вище квартири потерпілого, чула, як потерпілий голосно спілкувався з іншими особами, використовуючи неформальну лексику; при цьому, за змістом його звернень він когось проганяв, а когось, навпаки, - запрошував. Через згадування жіночого імені свідок вивела, що особа, яку запрошував до себе ОСОБА_8 , є жінкою. Вказані вигуки вона та члени її родини чули близько 22-00 години. Викликати міліцію вони не стали, оскільки: поперше, очікували настання 23-00 години, по-друге, така обстановка є типовою для дозвілля сусіда.

Висновок судової дактилоскопічної експертизи № 436-Д від 19.12.2015 року (т.с.2 а.с. 15-32), підтверджує перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_19 в квартирі АДРЕСА_3 напередодні вилучення слідів папілярних узорів рук, яке (вилучення) сталося 12 листопада 2015 року, оскільки констатує співпадіння між вилученими слідами та відтисками пальців рук вказаних осіб.

Згідно з даними висновку судової імунологічної експертизи № 2604 від 10.12.2015 року в змивах речовини бурого кольору, доставлених з місця події (з підлоги в кімнаті № 1 квартири АДРЕСА_3 , з поверхні дзеркала в кімнаті № 2), наявна кров людини, чиє походження можливе від ОСОБА_23 (а. с. 51-52 т. 2).

Висновки судової імунологічної експертизи № 117 4 від 19.01.2016 року зводяться до тих самих умовиводів, що і експертизи № 2604 від 10.12.2015 року(а. с. 56 т. 2).

Наявність крові на одягу та взутті (джинсах, шортах, гумових капцях), а також наволочці, вилучених з квартири потерпілого, чиє походження від потерпілого ОСОБА_8 є вірогідним, витікає з висновків судових імунологічних експертиз № 2605 від 10.12.2015 року та № 118 від 19.01.2016 року (а. с. 60-65 т. 2).

Аналогічні висновки щодо належності слідів крові на фрагментах постільної білизни, а також подушки з житла потерпілого містять висновки судових імунологічних експертиз № 2602 від 10.12.2015 року та № 119 від 19.01.2016 року (а. с. 69-74 т. 2).

За висновком судових цитологічних експертиз № 646 від 09.12.2015 року та № 11 від 18.01.2016 року (а. с. 78-85 т. 2) на недопалку, вилученому з місця пригоди, є кров людини, чиє походження від потерпілого є можливим.

Відповідно до висновку судових імунологічних експертиз № 2758 від 18.12.2015 року та № 120 від 13.01.2016 року (а. с. 94-99 т. 2) змиви з правої та лівої рук трупа ОСОБА_8 містять кров людини, чиє походження від потерпілого не виключається.

У висновку судової цитологічної експертизи № 712 від 21.01.2016 року є посилання на те, що при цитологічному дослідженні пилки (ножовки), вилученої з квартири АДРЕСА_3 виявлена кров людини, чиє походження від потерпілого не виключається (а. с. 135-137 т. 2),

За висновком судової медичної експертизи № 7 від 18.01.2016 року рани на клаптях шкіри з лобно-тімьяної області та передньої поверхні шиї трупу ОСОБА_8 є атиповими колото-різаними ранами, що утворилися від ударної дії предмету з виступаючими рядно розташованими гострими колючо-ріжучими елементами з довжиною слідоутворюючої частини травмуючого предмету не менш як 72 мм, віроятність утворення яких від дії робочої частини вилученої в квартирі ОСОБА_8 пили не виключається (а. с. 139-141 т. 2).

Відповідно до висновків судових цитологічних експертиз № 682 від 24.12.2015 року та № 10 від 21.01.2016 року по зрізам вільно виступаючих кінців нігтьових пластин з рук трупу ОСОБА_8 , встановлено, що в піднігтьовому вмісті кистей рук трупу ОСОБА_8 наявна кров людини чоловічої статі, чиє походження від нього самого не виключається (а. с. 164-170 т. 2).

Про осудність обвинуваченого щодо інкримінованих йому дій свідчить зміст первинної амбулаторної судової психіатричної експертизи № 742 від 28.12.2015 року, відповідно до висновків якої:

- ОСОБА_6 у період вчинення інкримінованого йому правопорушення та на час проведення експертизи ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а згідно матеріалів кримінальної справи на період, що цікавить слідство, заходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом на час експертизи він також міг усвідомлювати своїх дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 196-201 т. 2).

В силу п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Перелічені судом докази підтверджують фактичні обставини, що утворюють зміст обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Вказані фактичні дані послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють подію злочину.

Сукупність наведених судом фактичних даних (доказів), які належні до цього провадження, достовірні, добуті у встановленому законом порядку, тому є допустимими, відтворюють обставини, що підлягають доказуванню в цьому провадженні, і можуть бути використані для визнання обвинувачення доведеним.

Інші матеріали кримінального провадження, оголошені судом в порядку ст. 358 КПК України за клопотанням сторони обвинувачення, зокрема, матеріали експертиз (судової трасологічної експертизи №777-ЗТ від 21.12.2015 року ( а. с. 33-38 т. 2) , судової імунологічної експертизи № 2594 від 13.11.2015 року (а. с. 47 т. 2), судової трасологічної експертизи № 437-Д від 18.12.2015 року -ЗТ ( а. с. 115-123 т. 2), судової цитологічної експертизи № 645 від 07.12.2015 року (а. с. 89-90 т. 2), судової імунологічної експертизи № 2603 від 10.12.2015 року (а. с. 103 т. 2), судової імунологічної експертизи № 2606 від 10.12.2015 року (а. с. 109-110 т. 2), судової імунологічної експертизи № 2781 від 22.12.2015 року (а. с. 131-132 т. 2), судової медичної експертизи № 711 від 21.01.2016 року (а. с. 144-146 т. 2), судової медичної експертизи № 8 від 19.01.2016 року (а. с. 148-150 т. 2), судової медичної експертизи № 31 від 25.01.2016 року (а. с. 153-155 т. 2), судової медичної експертизи № 30 від 25.01.2016 року (а. с. 158-160 т. 2), хоча й належні до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню, тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.
За клопотанням сторони обвинувачення судом був досліджений і відеозапис допитаної слідчим суддею під час досудового розслідування в порядку частини 1 ст. 225 КПК України свідка ОСОБА_19 (а. с. 240-241 т. 1).

Вирішуючи питання про допустимість названого судом доказу, суд не вбачає підстав для його використання на користь прийняття процесуального рішення, оскільки він добутий з порушенням встановленого статтею 225 КПК України порядку, тому є недопустимим, виходячи з такого.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку (ч. 1 ст. 86 КПК України), а питання допустимості доказів вирішує суд в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, як випливає із змісту частини 1 ст. 89 КПК України.

За змістом частини 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Здійснення допиту свідка під час досудового розслідування в силу наведеної норми кримінального процесуального законодавства допускається у виняткових випадках, пов`язаних з необхідністю отримання показань свідка під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка, його тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити його допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, за клопотанням сторони кримінального провадження, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Неприбуття сторони, що була належним чином повідомлена про місце та час проведення судового засідання, для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню такого допиту в судовому засіданні.

Допит особи згідно з положеннями цієї статті може бути також проведений за відсутності сторони захисту, якщо на момент його проведення жодній особі не повідомлено про підозру у цьому кримінальному провадженні.

Як випливає із змісту статті кримінального процесуального законодавства, допит свідка у зазначених в законі випадках на стадії досудового розслідування здійснюється за правилами КПК для допиту свідків у присутності сторін кримінального провадження, і лише неприбуття належним чином повідомленої сторони може зумовити проведення цієї процесуальної дій у відсутність сторони, що не з`явилася.

Виключення з наведеного правила, тобто здійснення допиту без участі сторони захисту, становлять і випадки, коли в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Як ивпливає з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінально караного діяння, що передбачене ст. 119 КК України, об 11-00 годині 20 листопада 2015 року.

Допит свідка ОСОБА_19 розпочатий після вказаної процесуальної дії, а саме: о 12 годині 56 хвилин цього ж дня, тобто 20 листопада 2015 року

Між тим, огляд цієї слідчої дії робить очевидним відсутність при її проведенні сторони захисту.

При цьому відомостей про належне повідомлення обвинуваченого і його захисника та ігнорування ними цього повідомлення в матеріалах провадження немає.

Наведені факти свідчать про порушення порядку отримання вказаного доказу.

За вказаних обставин, з причин недопустимості означеного джерела доказів як такого, що добутий з порушенням правил кримінального процесуального законодавства, суд відкидає його, не вбачаючи підстав для застосування при прийнятті судового рішення.

Як випливає із змісту п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дійшовши висновку, що винні дії обвинуваченого утворюють диспозицію частини другої статті 121 КК України, а сукупність зазначених фактичних даних може бути використана судом при прийнятті процесуального рішення на користь обвинувачення за цією нормою закону про кримінальну відповідальність, суд виходить висловленого висновку про достатність та взаємозв`язок досліджених доказів, оцінку яких навів суд.

До процесуальних джерел доказів в силу ст. 84 КПК України відносяться і показання обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне оцінити їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, посилання на які зробив.

Заявляючи про часткове визнання своєї вини, обвинувачений виходить з того, що його дії, які звелись до нанесення кількох ударів в область носу потерпілого, не могли спричинити таких тяжких наслідків.

Суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому злочину характеризується умислом, це прямо випливає з найменування складу злочину, що передбачений ст. 121 КК України, яка встановлює відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкоддження, тобто протиправне заподіянні іншій людині тяжких тілесних ушкоджень з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання, або з непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання зазначених наслідків, але свідомо це припускає.

З огляду на обстановку спричинення шкоди здоров`ю фізичної особи, за якої обвинувачений наніс не менш ніж два травмуючих удари кулаком руки в життєво важливий орган, яким є голова потерпілого, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_6 не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і якщо не бажати, то свідомо припускати наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто таких ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

На користь такого висновку суду свідчать зміст судової медичної експертизи трупа, показання в суді експерта, який пояснив, що заподіяння тілесних ушкоджень, перердічених в означеному висновку, можливе за обставин, про які розповідає обвинувачений.

Оцінюючи заяву обвинуваченого про те, що смерть потерпілого зумовили не отримані ним від ОСОБА_6 , який не бажав настання смерті друга, тілесні ушкодження, а та обставина, що обвинувачений ліг, і це викликало аспірацію дихальних шляхів, суд виходить з такого.

Як випливає з роз`яснень п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Аналогічні висновки викладені у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України №5-25кс15 від 28.05.2015 року, у якій зазначено, що склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових, більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються особі лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини.

Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Суд підкреслює, що в тому разі, коли особа наносить потерпілому сильного удару кулаком у життєво важливий орган голову, спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, від яких той на місці помирає, то вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого.

Водночас, цілеспрямовано наносячи удар у голову, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то її настання характеризує лише необережна форма вини, бо винна особа не бажала настання смерті і навіть свідомо не допускала її настання, хоча повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Отже, якщо смерть потерпілого настала від тяжкого ушкодження, заподіяного сильним ударом у життєво важливий орган, то такого характеру діяння винуватого мають розцінюватися як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, та підлягають кваліфікації за ч.2 ст.121 КК України.

У даному випадку має місце вчинення злочину з так званими похідними наслідками (з кваліфікуючими наслідками), суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини злочинній недбалості.

Виходячи з наведених висновків, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до вчинених дій містить елементи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та необережності стосовно настання смерті потерпілого, яка є об`єктивною подією, пов`язаною із спричиненими тілесними ушкодженнями.

Наявні у потерпілого тілесні ушкодження та ступінь їх тяжкості, як зазначено судом, об`єктивно підтверджені висновком судової медичної експертизи, їх причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_8 також підтверджується дослідженими судом процесуальними джерелами доказів, які і є підставою для висновку суду щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_6 .

І хоча сам обвинувачений заявляє про часткове визнання винуватості, проте викладені ним обставини заподіяння шкоди потерпілому відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, тому і його показання поряд з іншими фактичними даними суд вважає за можливе використати на користь визнаного доведеним обвинувачення, виходячи з взаємозв`язку та узгодженості цих показань з іншими джерелами доказів.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 , який має судимості за вчинення кримінально караних діянь проти життя особи, злочинів проти чужої власності, вчинених різними способами, під час випробування, призначеного попереднім вироком, скоїв тяжке кримінально каране діяння.

Враховує суд і об`єкт злочинного посягання, яким є найвищі соціальні цінності в державі, охоронювані Основним та іншими законами України, життя і здоров`я людини, а також наслідки кримінально караних дій у виді настання смерті фізичної особи.

Вказані обставини, на переконання суду, не дають підстав для застосування положень закону про призначення більш м`якого покарання або покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті обвинувачення, а також для звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, керуючись інтересами досягнення мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого, враховує суд і фактичні обставини справи, які свідчать, що підставою для застосування протиправного насильства став захист гідності жінки, з якою обвинувачений згодом уклав шлюб (а. с. 193 т. 1), тобто близької обвинуваченому особи.

І хоча суд не вбачає підстав для посилання на вказану обставину як на таку, що пом`якшує покарання винного, він між тим вважає за можливе врахувати її при вирішенні питання про міру покарання.

Бере до уваги суд і відомості про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, що свідчить на користь достатніх можливостей для переоцінки вчинених дій, усвідомлення значущості моральних та соціальних цінностей; його задовільну характеристику з місця попереднього тримання (а. с. 194 т. 2), що у сукупності вказує на достатній рівень його соціалізації.

Відсутність захворювань, що становлять небезпеку для оточення, як свідчать відомості з закладів охорони здоров`я про неперебування на диспансерному обліку в комунальних установах «Запорізький обласний наркологічний диспансер» та «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради (а. с. 192, 193 т. 2), також свідчить на користь передумов для виправлення обвинуваченого та можливості її звернення до моральних і соціальних цінностей.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, в силу п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд відносить його каяття.

На можливість застосування заяви обвинуваченого про те, що він кається у вчиненні протиправних дій і щиро жалкує про те, що сталося, як на пом`якшуючу обставину не впливає його позиція про часткове визнання вини, оскільки, як навів суд, ця позиція є виявом правової оцінки своїх дій самим обвинуваченим, тоді як його показання відповідають встановленим судом обставинам справи.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», відповідно до якої правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Вимога додержувати справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням викладеного суд вважає, що цілі покарання будуть забезпечені у випадку призначення покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини статті обвинувачення, не вбачаючи виключних обставин, які могли б зумовити призначення максимального розміру цього виду покарання, який запропоновано суду обрати щодо ОСОБА_6 потерпілою та її представником.

З описаних міркувань виходить суд, дійшовши висновку про можливість часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочинів.

Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень цивільних позивачів, їх представника, цивільного відповідача, його представника, дослідження доказів, наданих в обґрунтування позовних вимог.

Позов, який потерпілі уточнили 20 лютого 2018 року (а. с. 76-80 т. 4), містить вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_4 8447 грн. майнової шкоди, яка витікає з видатків на поховання потерпілого, та про стягнення 150000 грн. як вартості моральних страждань, яких потерпіла зазнала через протиправне позбавлення життя її рідного брата, чия втрата є непоправною і такою, що не можна виміряти грошима.

Потерпіла ОСОБА_14 просить стягнути на її користь 16800 грн. майнової шкоди, які становлять витрати з виготовлення надгробія потерпілому, а також 200000 грн. моральної шкоди, яку зазнала потерпіла, від втрати найближчої людини, яким є син, туги від усвідомлення непоправності цієї втрати та відчуття несправедливості, за якої матері доводиться ховати народжену нею дитину.

Обвинувачений, як зазначено, повністю визнав вимоги цивільного позивача ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди; через неналежність позивача ОСОБА_14 не визнав вимоги її позову про відшкодування майнової шкоди, частково визнав вимоги про відшкодування моральної шкоди, звернувшись до суду з клопотанням про врахування його майнового стану, який характеризується відсутністю заробітку та інших джерел доходу.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства, тому суд при розв`язанні позовних вимог виходить з встановлених цивільним процесуальним законодавством засад і застосовує відповідні аналізуємим правовідносинам норми матеріального права.

В силу роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України підставою для покладення на особу відповідальності за спричинену шкоду є сукупність таких передумов, як винна, протиправна дія особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями особи та шкодою, яка настала.

Враховуючи зазначені положення, суд виходить з того, що шкода, що підлягає відшкодуванню, має бути реальною і перебувати в прямому причинному зв`язку з діями винної особи, тому враховуючи засади диспозитивності і змагальності цивільного і кримінального судочинства, вважає за необхідне позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити в розмірі фактично понесених нею витрат, які підтверджені документально, а саме; в сумі 8447 грн. 61 коп. (а. с. 66-68 т. 1).

Вирішуючи вимоги процесуальної співучасниці ОСОБА_4 ОСОБА_14 , - суд погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що з огляду на положення цивільного процесуального судочинства, за правилами якого належить вирішувати цивільний позов в кримінальному провадженні, захисту підлягає лише порушене цивільне право, і так як з наданих позивачем ОСОБА_14 документів (а. с. 78-80 т. 4) випливає, що видатки з встановлення пам`ятника в сумі 16800 грн. несла донька загиблого ОСОБА_15 , - ОСОБА_14 є неналежним позивачем в частині цих вимог, що виключає їхнє вирішення на користь потерпілої.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд, безумовно, знаходить їх ґрунтовними, оскільки вони зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу непоправної втрати найближчої людини, якою є син та брат, протиправно позбавленої життя, і при вирішенні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд ьере до уваги вік людини, що передчасно пішла з життя, не вичерпавши повний обсяг свого життєвого призначення, наявність у нього близьких родичів, потребу яких у спілкуванні з загиблим неможливо переоцінити; наявність матері непрацездатного віку, втрата для якої сина є непоправною.

При вирішенні вимог потерпілої ОСОБА_4 суд враховує самостійність і відокремленість проживання брата і сестри, кожен з яких створив власні родини, що свідчить на користь менш тісного зв`язку, ніж у випадку спільного проживання і постійного спілкування.

У відповідності до ст. 1193 ЦК України враховує суд і майновий стан обвинуваченого, у якого на час вирішення справи відсутні будь-які джерела доходів.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що суми в 70000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілої ОСОБА_4 та 100000 грн., які належить стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_14 , є такими, що ґрунтуються на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Час попереднього тримання обвинуваченого з моменту його затримання за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 17 години 30 хвилин 19 листопада 2015 року, до набрання вироком законної сили, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року належить зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, хоча вказаний Закон і втратив чинність 21 червня 2017 року, з урахуванням таких міркувань.

Встановлений статтею 8 Основного Закону принцип верховенства права є і однією з засад кримінального провадження відповідно до ст. ст. 7, 9 КПК України.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ст. 3 КК України).

Злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння згідно із ч. 2 ст. 4 КК України.

В силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-УП від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Таким чином, суд констатує, що положення Закону України № 2046-УП від 18 травня 2017 року погіршує становище осіб, що піддані кримінальному переслідуванню, тому у відповідності до ч. 4 ст. 5 КК України вважає за необхідне застосувати положення того закону, який пом`якшує становище обвинуваченого, тобто положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП від 26 листопада 2015 року.

Подібний висновок, відповідно до якого у випадку, коли особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), під час зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-УП в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду України в справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року, який є обов`язковим для суду при вирішенні аналогічних правовідносин.

Доля речових доказів і документів по даному провадженню підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, до набрання вироком законної сили належить залишити без змін.

Стягненню з ОСОБА_6 в доход держави у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 1288,98 грн. (613,80 грн. + 306,90 грн. + 368,28 грн.).

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково, у вигляді шести місяців позбавлення волі, приєднати невідбуте за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.08.2015 року покарання, визначивши покарання за сукупністю вироків у виді восьми років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 листопада 2015 року до набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок перебігу строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_6 , за підозрою у вчиненні злочину, а саме: з 17-30 години 19 листопада 2015 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази:

-DVD-R диск з відеозаписом ходу огляду місця події від 12.11.2015 року, диск з аудіозаписом допиту свідка ОСОБА_19 під час досудового розслідування у судовому засіданні, DVD-диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

-11 слідів папілярних візерунків, слід низу взуття, 6 недопалків, запальничку, 2 пластикові пляшки, пилку, 4 змиви речовини бурого кольору, 3 вирізи тканини з нашаруванням речовини бурого кольору, презерватив, матеріал для можливого ДНК-дослідження з недопалків, матеріал для можливого ДНК-дослідження з пилки, матеріал для можливого ДНК-дослідження з ножа, два змиви з презервативу, зрізи вільних кінців нігтьових пластин з рук трупу ОСОБА_8 , зразки волосся та змиви з рук трупу ОСОБА_8 , матеріал для можливого ДНК-дослідження з зрізів вільних кінців нігтьових пластин з рук трупу ОСОБА_8 , зразки відтисків папілярних візерунків рук ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , зразки крові ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , зразки слини ОСОБА_6 , зрізи вільних кінців нігтьових пластин з рук ОСОБА_24 , змиви з рук ОСОБА_24 , ніж, пару гумових капців, джинси, блокнот, наволочку, коробку з-під мобільного телефону «Nokia», тримач з-під сім-картки та дві сім-картки, шорти, 2 залогові квитанції, запрошення на вибори, жіночі чоботи, 1 скляну кружку, дві чарки, 2 брюк, футболку, гребінець, гумку для волосся, светр, документи (військовий квиток, трудову книжку на ім`я ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити;

- речі ОСОБА_6 - светр, жилет, брюки, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в загальній сумі 1288,98 грн..

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , 8447,61 грн. на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 70000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Решту вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_14 , ОСОБА_14 100000 моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та вимог про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Копію вироку учасники кримінального провадження мають право отримати в суді після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особа, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1