Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 січня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №001244 за апеляційною скаргою прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого комірником в ТОВ «Промтехсервіс», не одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.362, ч.3 ст.354, ч.3 ст.362 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
- за ч.3 ст.354 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.;
- за ч.2 ст.362 КК України на один рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки;
- за ч.3 ст.362 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого основного покарання більш суворим основним покаранням призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст.45, ч.3 ст.72, ч.1 ст.75 КК України, призначене за сукупністю злочинів основне покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.
Також цим вироком скасовано арешт належного ОСОБА_7 майна - речових доказів: мобільного телефону марки iPhone 5, серійний номер НОМЕР_1 , двох банківських карток № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , емітованих ПАТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_7 , які постановлено повернути ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнаний винним в тім, що він працюючи на підставі договору про надання послуг №8844747 від 13.11.2017 р. та трудового договору від 22.02.2018 р. на посаді оператора (менеджера) в ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до п.п.2.1, 2.11 Розділу 2 посадових обов`язків якого входить надання необхідної інформації клієнту про послуги, тарифи, процедури та акції ПАТ КБ «ПриватБанк», дотримання комерційної таємниці, маючи право доступу до автоматизованої системи - Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - ЄКБ) та інформації, яка в ній обробляється, а саме - інформації з обмеженим доступом щодо персональних даних клієнтів банку, що становить банківську таємницю, діючи умисно, в порушення вимог ч.2 ст.11, ч.1 ст.21 Закону України «Про інформацію», ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про захист персональних даних», ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.4.13, п.4.14 посадових обов`язків оператора ПАТ КБ «ПриватБанк», п.3.6, п.3.7 договору про надання послуг №8844747 від 13.11.2017 р., несанкціоновано здійснював копіювання такої інформації з обмеженим доступом щодо клієнтів банку, яка становить банківську таємницю, після чого за допомогою мережі «Інтернет», через мессенджер Telegram надсилав її невстановленій особі під псевдонімом ОСОБА_8 Cartonetwork (особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), що призвело до витоку такої інформації наступним чином.
Так, ОСОБА_7 у період з 20.02.2018 р. по 21.02.2018 р., точного часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на своєму робочому місці в ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м.Луцьк, проспект Відродження, буд.1, несанкціоновано з ЄКБ ПАТ КБ «ПриватБанк» скопіював інформацію, яка обробляється в цій автоматизованій системі, а саме - інформацію (прізвище, ім`я та по батькові, фото, рух грошових коштів по рахунку), що становить банківську таємницю стосовно клієнта банку ОСОБА_9 , за грошову винагороду в розмірі 400 грн., за допомогою мережі «Інтернет», через мессенджер «Telegram» надіслав її невстановленій особі під псевдонімом « ОСОБА_10 » (особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), що призвело до витоку такої інформації на території АДРЕСА_2 .
Крім цього, ОСОБА_7 , будучи працівником банківської установи ПАТ КБ «ПриватБанк», працюючи на посаді оператора (менеджера) в ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору про надання послуг №8844747 від 13.11.2017 р., не являючись службовою особою, маючи право доступу до автоматизованої системи - Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк», в порушення вимог ч.2 ст.11, ч.1 ст.21 Закону України «Про інформацію», ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про захист персональних даних», ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.4.13, п.4.14 посадової інструкції оператора ПАТ КБ «ПриватБанк», п.3.6, п.3.7 договору про надання послуг №8844747 від 13.11.2017 р., перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: м.Луцьк, проспект Відродження, буд.1, у період з 20.02.2018 р. по 21.02.2018 р., діючи умисно, з корисливих мотивів, несанкціоновано з ЄКБ ПАТ КБ «ПриватБанк» скопіював інформацію, яка обробляється в цій автоматизованій системі, а саме - інформацію (прізвище, ім`я та по батькові, фото, рух грошових коштів по рахунку), що становить банківську таємницю стосовно клієнта банку ОСОБА_9 , після чого за допомогою мережі «Інтернет», через мессенджер «Telegram» надіслав її невстановленій особі під псевдонімом « ОСОБА_10 » (особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), діючи в його інтересах, що призвело до її витоку на території міста Рівне, за що одержав від цієї особи неправомірну вигоду в розмірі 400 гривень, з використанням становища, яке займає працівник в установі банку, яка була перерахована 20.02.2018 р. на особистий банківський картковий рахунок ОСОБА_7 № НОМЕР_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк».
Крім цього, ОСОБА_7 у період з 21.02.2018 р. по 22.02.2018 р., точного часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на своєму робочому місці в ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м.Луцьк, проспект Відродження, буд.1, діючи повторно, несанкціоновано з ЄКБ ПАТ КБ «ПриватБанк» скопіював інформацію, яка обробляється в цій автоматизованій системі, маючи право доступу до неї, а саме - інформацію (прізвище, ім`я та по батькові, фото, рух грошових коштів по рахунку), що становить банківську таємницю стосовно клієнта банку ОСОБА_11 , та за допомогою мережі «Інтернет», через мессенджер «Telegram» надіслав її невстановленій особі під псевдонімом « ОСОБА_10 » (особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), що призвело до витоку такої інформації на території міста Рівне, точного місця під час досудового розслідування не встановлено.
Крім цього, 26.02.2018 р., точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на своєму робочому місці в ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м.Луцьк, проспект Відродження, буд.1, діючи повторно, несанкціоновано з ЄКБ ПАТ КБ «ПриватБанк» скопіював інформацію, яка обробляється в цій автоматизованій системі, маючи право доступу до неї, а саме - інформацію (прізвище, ім`я та по батькові, фото, рух грошових коштів по рахунку), що становить банківську таємницю стосовно клієнта банку ОСОБА_12 , та за допомогою мережі «Інтернет», через мессенджер «Telegram» надіслав її ОСОБА_13 , що призвело до її витоку на території міста Рівне, точного місця під час досудового розслідування не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить вказаний вирок змінити в частині призначеного покарання, тобто визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити покарання:
- за ч.3 ст.354 КК України - у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.;
- за ч.2 ст.362 КК України на один рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк один рік дев`ять місяців;
- за ч.3 ст.362 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного та додаткового покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Згідно ст.45, ч.3 ст.72, ч.1 ст.75 КК України, призначене за сукупністю злочинів основне покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що вказаний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч.2 ст.362 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки, за ч.3 ст.362 КК України додаткове покарання також у виді позбавлення права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки. Однак, при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.ч.1, 3 ст.70 КК України, місцевий суд лише зазначив про поглинення менш суворого основного покарання більш суворим. При цьому, суд вказав про призначення покарання у виді позбавлення права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки, тобто поглинув однакові за видом та розміром додаткові покарання, що є недопустимим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що її слід задовольнити - вирок змінити.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Частиною 1 ст.70 КК України встановлено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому, ч.3 цієї статті передбачає, що до основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в установах баків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки як за ч.2 ст.362 КК України, так і за ч.3 ст.362 КК України. Водночас, визначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.ч.1, 3 ст.70 КК України, місцевий суд зазначив лише про принцип поглинення менш суворого основного покарання більш суворим основним покаранням, однак призначив додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в установах баків, інших установах та підприємствах, пов'язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки, фактично поглинувши однакові за видом і розміром додаткові покарання.

Так, згідно роз'яснень, які містить п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 р., № 8 від 12.06.2009 р., № 11 від 06.11.2009 р.), визнавши підсудного винним у вчиненні кількох злочинів, відповідальність за які передбачена різними статтями (частинами статей) КК, суд повинен призначити додаткове покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити його за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК. Призначення додаткового покарання, як і основного, лише за сукупністю злочинів є неприпустимим.

Окрім того, у п.21 вказаної Постанови роз`яснено, що суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться - основне чи додаткове.

Таким чином, суд першої інстанції, при визначенні остаточного додаткового покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. З огляду на вказане, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню, а вирок, в силу вимог ст.408 КПК, підлягає зміні, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.3 ст.354 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн.;
- за ч.2 ст.362 КК України на один рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк один рік дев`ять місяців;
- за ч.3 ст.362 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного та додаткового покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в установах банків, інших установах та підприємствах, пов`язані з доступом до автоматизованих систем на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно ст.45, ч.3 ст.72, ч.1 ст.75 КК України, призначене за сукупністю злочинів основне покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3