УХВАЛА
04 грудня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Малгобек, Республіки Інгушетії, Російської
Федерації, громадянина Російської Федерації, проживаючого
за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та визнаного невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 255 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу злочину,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
перекладачів ОСОБА_11 , Мохамед
ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_10 просять вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний, яким ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі. Також ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

За доводами апеляційної скарги та доповнень до неї захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_10 висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом фактично не встановлено ні мети, ні мотиву вчинення злочину обвинуваченим, а також суд не оцінив в сукупності надані докази: висновки експертиз, показання обвинуваченого і свідків та дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Апелянти звертають увагу на те, що такий висновок суду про винуватість ОСОБА_5 не підтверджуються висновками експертиз. Захисник ОСОБА_10 зазначає, що відповідно до висновку молекулярно генетичної експертизи, жодних генетичних ознак ОСОБА_5 на зброї не виявлено; відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи, на вилучених під час огляду місця події вогнепальній зброї та боєприпасах слідів пальців або рук ОСОБА_5 також не виявлено. Більше того, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи, виготовити вибухові пристрої за наявності виключно тих предметів, які були виявлені під час огляд житла неможливо. Захисник зазначає, що у висновку експертизи вказуються лише два предмети, які були надані на експертизу на дослідження металевий предмет схожий на корпус гранати «РГО» та предмет схожий на запал «УЗД», проте в направленому листі від науково дослідного інституту зазначається, що надсилається висновок експерта та додатки, зокрема: довідка фактичної вартості, матеріали досліджень, а тому висновок від 11 вересня 2015 року є неналежним.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , надані ними в суді та під час досудового розслідування відрізняються між собою, оскільки всі вони зазначали, що вогнепальну зброю знайшли не у ОСОБА_5 , а просто в квартирі, де одночасно перебувало п`ять осіб. Захисник ОСОБА_10 зазначає, що в суді першої інстанції свідок ОСОБА_17 повідомила, що ОСОБА_5 не орендував у неї квартиру, що свідчить про те, що обвинувачений не жив в цій квартирі та не міг занести або зберігати зброю. Апелянт також зазначає, що відповідно до показань свідка ОСОБА_18 , виявлена в квартирі вогнепальна зброя належить не ОСОБА_5 , а ОСОБА_19 , який безпосередньо також був в цій квартирі при затриманні ОСОБА_5 та проведення огляду місця події. З огляду на це, захисник вважає, що оскільки показання всіх свідків різняться, між собою, судом не було встановлено, де була знайдена зброя, коли, ким та в кого. Більше того, що жоден свідок не вказав, що зброя була знайдена саме у ОСОБА_5 .
Захисник ОСОБА_10 звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 263 КК України, характеризується умисною формую вини особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і підлягає обов`язковому доказуванню стороною обвинувачення, проте прокурором не було це зроблено.
Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснив, що вогнепальної зброї він ніколи не бачив, не зберігав і про її існування йому не було відомо, що підтверджується висновками експертиз. Захисник звертає увагу на те, що обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України побудовано на припущеннях сторони обвинувачення. Будь яких доказів, що магазин з патронами містить сліди контакту з особою обвинуваченого чи які б свідчили, що дана вогнепальна зброя поміщалась на зберігання до квартири самим ОСОБА_5 суду не було надано.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції також не було враховано відсутність спеціального закону, зокрема те, що диспозиція ч. 1 ст. 263 КК України є за своїм видом бланкетною, оскільки вимагає отримання «передбаченого законом дозволу», тобто необхідно вказати, які положення закону порушені. На думку захисника, відсутність такого посилання свідчить про відсутність кваліфікації діяння, відтак ОСОБА_5 не міг бути визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не знайшла свого відображення у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для підтвердження, що даний злочин вчинено саме ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений судом час та місці, за невстановлених судом обставин, з метою незаконного придбання зберігання та носіння вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, придбав пістолет системи «ТТ», пістолет системи «Макарова», ручну осколкову гранату «РГО» з запалом «УДЗ», набої до пістолету системи «ТТ» калібру 7,62 мм в кількості 18 штук, набої до пістолету системи «Макарова» калібру 9 мм в кількості 16 штук.

Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений судом час та місці, за невстановлених судом обставин, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечнийхарактер своїх діянь незаконно перемістив пістолет системи «ТТ», пістолет системи «Макарова»,ручну осколкову гранату «РГО» з запалом «УДЗ», набої до пістолету системи «ТТ» калібру 7,62 мм в кількості 18 штук, набої до пістолету системи «Макарова» калібру 9 мм в кількості 16 штук за адресою: АДРЕСА_2 , де почав їх зберігати, тим самим став незаконно зберігати вогнепальну зброю, бойові припаси без передбаченого законом дозволу до 14 серпня 2015 року, коли в період часу з 19 години 15 хвилин до 23 години 58 хвилин, під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , співробітниками ГСУ СБ України, ці предмети було виявлено та вилучено, які ОСОБА_5 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Також ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України. Проте, за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку, що прокурором не надано достатніх доказів, які б вказували, що у діях обвинуваченого є склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 255 КК України. Суд констатував відсутність належних доказів, які вказували б на те, що організована група була стійкою та здатною забезпечити стабільність і безпеку свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть їх дезорганізувати, а саме, мала стабільний склад (злочинні дії обвинувачених були тривалими та системними), тісні стосунки між її учасниками, їх централізоване підпорядкування ОСОБА_5 , єдині для всіх правила поведінки, а також наявність плану злочинної діяльності і чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
За встановлених обставин суд визнав обвинуваченого ОСОБА_5 невинуватим та виправдав за ч. 1 ст. 255 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки апелянтом оскаржується вирок лише в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегією суддів не перевіряється законність судового рішення в частині його виправдання за ч.1 ст. 255 КК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, 14 серпня 2015 року під час огляду квартири АДРЕСА_3 , в якій на той час окрім ОСОБА_5 , перебували ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 було виявлено та вилучено пістолет системи «ТТ» та пістолет системи «Макарова», ручна осколкова граната «РГО» з запалом «УДЗ», набої до пістолету системи «ТТ» калібру 7,62 мм в кількості 18 штук, набої до пістолету системи «Макарова» калібру 9 мм в кількості 16 шт., які ОСОБА_5 незаконно придбав, носив, зберігав без передбаченого законом дозволу.
Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд обґрунтував його тим, що відповідно до висновку балістичної експертизи № 34/7 від 16 вересня 2015 року, наданий на дослідження металевий предмет схожий на пістолет «Макарова» є вогнепальною зброєю, а саме пістолетом системи «Макарова» виробництва СРСР, калібру 9х18 мм. Даний пістолет справний та придатний до стрільби;
- наданий на дослідження металевий предмет схожий на пістолет «ТТ» з серійним номером НОМЕР_1 є вогнепальною зброєю, а саме пістолетом системи «ТТ», зразка 1933 року виробництва СРСР, калібру 7, 62х25 мм. Даний пістолет придатний до проведення пострілів;
- надані на дослідження 18 металевих предметів зовні схожих на набої до пістолету «ТТ» є боєприпасами та відносяться до пістолетних патронів, зразка 1941 року, калібру 7, 62х25 мм. Призначені для використання у зброї калібру 7, 62х25 мм. Патрони виготовлені промисловим способом;

- надані на дослідження 16 металевих предметів зовні схожих на набої до пістолету «Макарова» є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї та відносяться до пістолетних патронів, калібру 9х18 мм, придатні для стрільби з нарізної вогнепальної зброї та призначені для використання у пістолетах ПМ, АПС. Патрони виготовлені промисловим способом;
- наданий на дослідження металевий предмет зовні схожий на магазин до пістолету «ТТ» є частиною вогнепальної зброї, а саме магазином до пістолету «ТТ» зразка 1933 року, виробництва СРСР. Магазин знаходиться у справному стані та придатний до використання;
- наданий на дослідження металевий предмет схожий на магазин до пістолету «Макарова» з маркуванням « НОМЕР_2 » є частиною вогнепальної зброї, а саме магазином до пістолету Макарова «ПМ», виробництва СРСР, калібру 9х18, місткістю 8 набоїв. Магазин знаходиться у справному стані та придатний до використання;
- наданий на дослідження металевий предмет зовні схожий на магазин до пістолету «Макарова» з маркуванням « НОМЕР_3 » є частиною вогнепальної зброї, а саме магазином до пістолету Макарова «ПМ», виробництва СРСР, калібру 9х18, місткістю 8 набоїв. Магазин знаходиться у справному стані та придатний до використання.
Крім того, відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи № 19016 від 11 вересня 2015 року, граната РГО з маркуванням «РГО» та «80-31-88» є боєприпасом, належить до промислово виготовленої оборонної ручної осколкової гранати РГО (без запалу) та придатна до використання за призначенням;
- запал УДЗ (ударно дистанційний запал) є бойовим припасом, промислового виготовлення, що відноситься до засобів підриву (пристрій призначений для створення вибухового імпульсу), який призначений для приведення в дії гранати РГО при ударі о ціль через 1 1,8 с. після кидка чи по проходженні часу самоліквідації 3,2 4,2 с. та придатний до використання за призначенням.
Іншими висновками експертиз, а саме:
- молекулярно генетичної № 20 944 від 25 вересня 2015 року, відповідно до якої у наданих на дослідження змивах з металевого предмета, ззовні схожого на пістолет «Макарова» виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_23 і не збігаються з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_5 (т. 3 а.п. 173 200, а.п. 200 215);
- вибухотехнічної експертизи від №172/6, 202/5 від 11 вересня 2015 року, відповідно до якоїна наданих на дослідження предметах слідів вибухових речовин не виявлено. За допомогою наданих на дослідження предметів, записів і схем, вилучених 14 серпня 2015 року не можливо виготовлення вибухових пристроїв та приведення їх в дію. При наявності спеціальних знань, навичок та додаткового обладнання надані на дослідження об`єкти можуть використовуватись при виготовленні схем виконавчо запобіжного механізму саморобних вибухових пристроїв (т. 3 а.п. 235 244);

- дактилоскопічної експертизи від №191/6 від 07 вересня 2015 року, відповідно до якої на наданих на дослідження пістолеті системи ТТ, магазині до нього, та набоях слідів рук, придатних для ідентифікації не виявлено (т. 3 а.п. 220 224).
Також суд обгрунтовував свій висновок про винуватість ОСОБА_24 показаннями свідка ОСОБА_14 , який є співробітником СБУ, відповідно до яких під час огляду квартири АДРЕСА_4 було встановлено п`ять осіб кавказької національності, серед яких був ОСОБА_5 . Під час огляду було вилучено у ванній кімнаті два пістолети «ТТ» та Макарова, набої до них та гранату «РГО» з запасом;
- показаннями свідка ОСОБА_15 співробітника СБУ, який дав аналогічні показання що і ОСОБА_14 . Крім того, він показав, що ОСОБА_5 повідомив, що виявлені пістолети «ТТ» і «Макарова» належать йому;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який теж як співробітник СБУ був присутнім під час огляду квартири;
- показаннями свідка ОСОБА_25 ОСОБА_26 , власниці квартири АДРЕСА_4 , яку вона здавала чоловікові, але не ОСОБА_5 14 вересня 2015 року на запрошення працівників поліції вона прийшла до своєї квартири, в якій окрім них були незнайомі їй люди. На підлозі лежала зброя, яка була знайдена до того, як вона прийшла;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що після огляду квартири було виявлено і вилучено боєприпаси та вогнепальну зброю. ОСОБА_19 , який теж був в квартирі серед затриманих, зізнався, що вилучене належить йому.
Оцінюючи докази, суд зазначив, що вказані показання свідків є належними доказами, оскільки прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

В той же час, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину не визнав та показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив, що йому відомо, що вогнепальна зброя та боєприпаси належать ОСОБА_19 , про що також свідчить той факт, що генетичні ознаки клітин, виявлених у змиві з металевого предмету, схожого на пістолет «Макарова», збігається з генетичними ознаками слини ОСОБА_23 , суд першої інстанції вважав обраною лінією захисту, оскільки під час розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року ОСОБА_19 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України на підставі ч. 2 цієї норми закону, оскільки він добровільно заявив про свій зв`язок з ОСОБА_5 у злочинному об`єднані.
Проте з таким висновком суду не погоджується колегія суддів.
Так, оцінюючи показання свідків, суд допустився суперечності, вказавши, що зазначені показання як докази винуватості особи прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 85 КПК України, неналежними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
З урахуванням диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України, яка інкримінована ОСОБА_5 , сторона обвинувачення повинна довести перед судом, що вилучені 14 вересня 2015 року під час огляду квартири АДРЕСА_5 предмети схожі на пістолети системи «Макарова» і «ТТ», набої до них та граната «РГО» з запалом «УДЗ» є вогнепальною зброєю, боєприпасами і що дані предмети ОСОБА_5 незаконно носив, зберігав та придбав без встановленого законом порядку.
Наведеними вище висновками балістичної експертизи № 34/7 від 16 вересня 2015 року та вибухотехнічної експертизи № 19016 від 11 вересня 2015 року підтверджено, що в квартирі АДРЕСА_4 була виявлена вогнепальна зброя: пістолети системи «Макарова» і «ТТ», боєприпаси до них та граната «РГО», яка є боєприпасом, а також запал «УЗД» до неї.
В той же час, надані стороною обвинувачення докази, на які послався у своєму вироку суд, жодним чином не вказують на те, що дана вогнепальна зброя та боєприпаси належать саме ОСОБА_5 , які він без передбаченого законом дозволу придбав, носив та зберігав.
За наявності таких доказів як показання свідка ОСОБА_27 , яка пояснила, що здала в оренду свою квартиру не ОСОБА_5 , а іншому чоловіку, протоколу огляду місця події від 14 вересня 2015 року, відповідно до якого в квартирі під час огляду виявлена та вилучена вогнепальна зброя та боєприпаси окрім ОСОБА_5 були ще ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , показань останнього про те, що під час огляду квартири ОСОБА_19 заявив, що виявлені та вилучені предмети належать йому, висновку молекулярно генетичної № 20 944 від 25 вересня 2015 року, відповідно до якої на змивах з вилученого пістолета Макарова виявлені клітини, які збігаються з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_19 і не збігаються з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_5 та за відсутності інших доказів суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
На думку колегії суддів, судове рішення є необґрунтованим і невмотивованим, оскільки висновки, викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Обґрунтовуючи свій висновок, суд зазначив, що наведені докази не приймає як доказ невинуватості ОСОБА_5 і розцінює обраною лінією захисту, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року ОСОБА_19 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України з тих підстав, що він добровільно заявив про свій зв`язок з ОСОБА_5 у злочинному об`єднанні. ОСОБА_19 також проживав в квартирі, де був вилучений пістолет «Макарова» та міг залишити на ньому сліди, що не спростовує винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину.
Такі висновки колегія суддів вважає лише припущеннями.
Одночасно колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 255 КК України, суд вказав, що ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 255 КК України, оскільки добровільно повідомили СБУ про свої зв`язки з ОСОБА_5 як керівником злочинної організації не може бути прийнято судом як наперед встановлене.
Для перевірки доводів апелянтів та відповідності висновку суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегією суддів у відповідності до положень ст. 404 КПК України досліджені докази, на яких ґрунтується обвинувальний вирок.

Так, окрім вищевказаних висновків експертиз, судом апеляційної інстанції досліджений протокол огляду місця події, під час якого була знайдена зброя та боєприпаси. В ньому зазначено, що в ході проведення огляду особа по імені Мухаммед пояснив, що виявлені пістолети «Макарова» і «ТТ», набої до них, граната з запалом належать йому.
Допитані свідки, співробітники СБУ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були присутніми під час огляду житла квартири АДРЕСА_4 повідомили, що таким іменем назвався ОСОБА_24 і саме він заявив про належність зброї та боєприпасів йому.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно він повідомив, що найдена зброя та боєприпаси належать йому. Така заява ним була зроблена у зв`язку з тим, що його затримання співробітниками СБУ було пов`язане з тим, що він розшукується компетентними органами Російської Федерації, де стосовно нього порушена кримінальна справа, як він вважає, за його політичні переконання. Для запобігання подальшої процедури екстрадиції він змушений був заявити про належність зброї та боєприпасів йому.
Колегія суддів зазначає, що показання свідків співробітників СБУ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про те що під час огляду квартири ОСОБА_5 зізнався, що вилучене належить йому, є фактично показаннями з чужих слів, а тому не можуть бути належними доказами, оскільки ч. 7 ст. 97 КПК України містить пряму заборону визнання їх допустимими доказами.
В той же час, нічим не спростовані доводи ОСОБА_5 стосовно того, чому він повідомив про належність зброї і боєприпасів йому.
Крім того, в будь якому випадку суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 заперечував те, що зброя і боєприпаси належать йому.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені у вироку докази прямо і не прямо, а також в сукупності не підтверджують висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а під час апеляційного розгляду сторонами провадження, зокрема прокурором, не надано нових доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, які йому стали відомі після ухвалення вироку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вичерпані можливості отримати нові докази, про що під час апеляційного розгляду заявив прокурор, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 419, 284 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 та доповнень до неї захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 скасувати, а провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В решті вирок залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляду особистої поруки народного депутата України ОСОБА_28 скасувати.
Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 21701 грн. 42 коп. віднести за рахунок держави.
Речові докази пістолети системи «ТТ», «Макарова», магазини до них, шкіряний чохол, 11 патронів калібру 7,62 мм, три гільзи від них, вісім патронів калібру 9 мм, які визнані речовими доказами та зберігаються в Департаменті господарського забезпечення СБУ України знищити.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3