Справа № 199/1766/19
ВИРОК
іменем України

12 березня 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000017 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2019, відносно обвинуваченої:

ОСОБА_3 , яка народилася у ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, громадянки України, українки, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючої, зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 , проживаючої у квартирі АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 20.10.2017 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850.00 гривень (штраф сплачено 04.05.2018 платіж №)

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачена ОСОБА_3
потерпілий ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимою за злочин проти власності, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову скоїла аналогічний корисливий злочин.
Так, 03 січня 2019 року приблизно о 12 годині 05 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці міського транспорту «Богдана Хмельницького», що розташована поблизу підземного переходу за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 34/4, побачила незнайомого чоловіка, у якого у лівій кишені куртки знаходиться мобільний телефон сірого кольору та керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне, таємне викрадення чужого майна, визначила мобільний телефон, що належить потерпілому ОСОБА_5 , предметом свого злочинного посягання.
Цього ж дня, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, таємно з корисливих мотивів, зайшла до салону міського тролейбусу №20 м. Дніпро за потерпілим ОСОБА_5 та переконавшись в тому, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає та вона діє таємно, своєю правою рукою, з карману потерпылого, взяла мобільний телефон NOMI, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_5 та заховала його собі в карман куртки. Після чого, доїхавши до зупинки «Столетова», що розташована по проспекту Слобожанському, буд. 31 д, у місті Дніпрі, вийшла з міського тролейбусу № 20 м. Дніпро. Тобто розпорядилась викраденим мобільним телефоном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинила повторно таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону NOMI сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду на суму 294 гривень 00 копійок.
Умисні дії, ОСОБА_3 які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої ОСОБА_3 у суді. Як пояснила ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, вона визнає повністю і у вчиненому щиро кається, не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачена, підтвердила обставини про час і місце вчиненого кримінального правопорушення і пояснила, що вона дійсно, 03 січня 2019 року приблизно о 12 годині 05 хвилин, перебуваючи на зупинці міського транспорту «Богдана Хмельницького», що розташована поблизу підземного переходу за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 34/4, побачила незнайомого чоловіка, у якого у лівій кишені куртки знаходиться мобільний телефон сірого кольору. Вона, зайшла до салону міського тролейбусу №20 м. Дніпро за потерпілим та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, вона своєю правою рукою взяла мобільний телефон NOMI, сірого кольору, та заховала його собі в карман куртки. Після чого, доїхавши до зупинки «Столетова», що розташована по проспекту Слобожанському, буд. 31 д, у місті Дніпрі, вийшла з міського тролейбусу № 20 м. Дніпро. Де згодом її зупинили працівники поліції.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання нею своєї вини, показами потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні.
Так, потерпілий суду пояснив, що 03 січня 2019 року приблизно о 12 годині 05 хвилин, він зайшов до салону міського тролейбусу №20 м. Дніпро що розташована поблизу підземного переходу за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, 34/4. Перед тим, як сідати до тролейбуса він поговорив по мобільному телефону NOMI, сірого кольору, та поклав до кишені куртки одягнутої на ньому. Коли він вийшов із тролейбусу на зупинці «Ісполком» та прийшов до дому, його донька запитала де його мобільний телефон, і повідомила, що його мобільний телефон вже знайшли працівники поліції. Однак він навіть не помітив як у нього викрали мобільний телефон.
Крім наведеного, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання нею своєї вини, такими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, 03.01.2019 ОСОБА_3 добровільно, у присутності понятих, видала мобільний телефон NOMI, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 . При цьому, ОСОБА_3 пояснила, що даний мобільний телефон вона викрала у невідомого чоловіка.
Протоколом огляду 09.01.2019 мобільного телефону NOMI, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 що належить потерпілому ОСОБА_5
Мобільний телефон NOMI, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , визнаний відповідно до постанови від 09.01.2019, - речовим доказом, та переданий, згідно розписки, ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.
За результатами Висновку експерта №369-19 від 31.01.2019, середня ринкова вартість мобільного телефону марки «НОМІ» сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , перебувавший в експлуатації з 2016 року, маючий видимі пошкодження у виді потертостей на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 03.01.2019, складала 294.00 гривень.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді обвинуваченої та потерпілого у суду немає. Зокрема, ОСОБА_3 суду пояснила, що вона добре розуміла протиправність своїх дій, як і добре розуміла їх наслідки.
При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При кваліфікації дій обвинуваченої суд враховує, що ОСОБА_3 засуджена 20.10.2017 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., який вона сплатила лише 04.05.2018, тобто відповідно до ч.1 п.5 ст. 89 КК України судимість непогашена.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 і її умисні дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як такі що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки її каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття її злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченої до вчиненого нею злочину відсутнє. Зокрема, маючи непогашену судимість за злочин проти власності ОСОБА_3 розуміла, що вчиняє злочин щодо особи похилого віку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, раніше судима.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, обвинуваченої, яка просила визначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, дані про її особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.
При цьому, безумовно суд, враховує, що ОСОБА_3 вчинила злочин відносно особи похилого віку, що вказує на зухвалу поведінку обвинуваченої та визначає відсутність у неї моральних цінностей, що становлять систему загальних правил поведінки людини (соціальних норм), заснованих на співвідношенні критеріїв добра і зла, порядності й непорядності, людяності та жорстокості.

Разом із наведеним суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання та враховуючи відсутність обставини що обтяжують покарання, суд вважає доцільним ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових злочинів.
Тому, визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до п.9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченому ч.2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченій іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речовий доказ:
-мобільний телефон NOMI, сірого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , визнаний відповідно до постанови від 09.01.2019, - речовим доказом, та переданий, згідно розписки, ОСОБА_5 на відповідальне зберігання залишити за належністю потерпілому.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи (, висновки експерта №369-19 від 31.01.2019) в сумі 286.00 гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 -Почтовик

12.03.2019