ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/1903/18

Провадження № 1-кп/348/335/18

20 грудня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 за обвинувальним актом від 07.09.2018 року щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Злочин ним вчинений при наступних обставинах.

30.05.2017 ОСОБА_4 з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби строком на три роки.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 22.09.2017 р. № 190-РС солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду навідника 1 відділення 1 гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.09.2018 р. № 245 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2018 р. № 46 солдат ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку, строком на 15 діб з 16.02.2018 р. по 02.03.2018 р., після проведення якої мав повернутись в розташування військової частини НОМЕР_2 .

Однак, 03.03.2018 р. о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що 03.03.2018 року о 09 год. 00 хв. він, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилення від військової служби на завжди, не з`явився на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від військової служби, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

У вчиненому розкаявся та запевнив суд, що подібного більше не повторить. Просить суд суворо не карати.

Суд відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши перед цим, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має, їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 408 КК України, які виразились у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані вірно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, має постійне місце проживання, та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, щиро розкаявся перед судом, під час досудового розслідування та в суді давав послідовні визнавальні показання, шкодує про вчинення протиправних діянь, його поведінку в судовому засіданні, яка свідчить про прагнення виправитися.

Крім того суд враховує те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічній лікарні, приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції.

Обставин які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 мінімальне покарання у межах санкції ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 хоча і вчинив тяжкий злочин, але не судимий, та беручи до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, тому суд вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання.

У зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України звільняє обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України та призначити покарання п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1