Справа № 314/6056/18
Провадження № 1-кп/314/196/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0001048 від 06.11.2018 стосовно ОСОБА_4 за ч.. 2, 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
бвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні прокурором Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької областіОСОБА_3 було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на теперішній час.
Також прокурор зазначила, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне провадження, тобто за наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання, просив замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки вважає, що прокурором не доведено існування ризиків переховування від суду, впливу на потерпілих та свідків.
Так, в судовому засіданні потерпілі допитані, жодних претензій до обвинуваченого вони не мають. Показання потерпілого ОСОБА_6 взагалі ставлять під сумнів сам факт крадіжки.
Крім того, прокурором взагалі не доведено, що інший, більш м`який, запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Також, згідно з характеристикою з місця навчання ОСОБА_4 , він характеризується позитивно, самі потерпілі також характеризували його з позитивного боку.
Таким чином, тяжкість покарання не може слугувати єдиною підставою для продовження ОСОБА_4 тримання під вартою.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку щодо часткового задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
У клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування цих ризиків зазначає, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, може впливати на свідків та потерпілих, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд не може погодитися з такими висновками сторони обвинувачення.

Так, твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Прокурором не надо доказів, які б свідчили про вплив підозрюваного на потерпілих та свідків.

Крім того, в судовому засіданні були допитані обидва потерпілих, один з яких, ОСОБА_6 , зазначив, що на теперішній час в нього існують сумніви, що факт крадіжки мав місце, оскільки через деякий час колеса у справному вигляді він знайшов у багажнику автомобіля, тому від заявленого цивільного позову відмовився.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що ніяких претензій матеріального характеру до ОСОБА_8 не має, писати заяву в поліцію вона не хотіла.

Згідно наданої захисником характеристики з місця навчання ОСОБА_4 характеризується позитивно, має постійне зареєстроване місце проживання.

Суд не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_4 буде переховуватися від слідства та суду, впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, суд дійшов до висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, достатньо застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період часу.

Керуючись ст.331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати у період часу з 21-00 год. до 06-00 год. місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками з приводу кримінального провадження.
Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці до 12 червня 2019 року.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати Вільнянському ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області для негайного виконання і постановки обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік, про що необхідно повідомити суд.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

17.04.2019