Ухвала
Іменем України
30 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 461/7144/18

провадження № 51-10009впс18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання голови Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року до іншого суду апеляційної інстанції,
встановив:
До Верховного Суду в порядку ч. 3 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло подання голови Львівського апеляційного суду про направлення до іншого суду апеляційної інстанції матеріалів провадження № 11-сс/811/122/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_4 на постанову заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 27 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження.
Подання мотивовано тим, що ОСОБА_4 у даній справі оскаржує рішення, прийняте під час досудового розслідування про закриття кримінального провадження відносно суддів Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які на даний час є суддями Львівського апеляційного суду, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 32, п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК, не може розглядатись цим судом.
Учасникам судового провадження було повідомлено про час та місце розгляду подання, проте в судове засідання вони не прибули, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень та клопотань про відкладення розгляду подання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в поданні, колегія суддів дійшла такої думки.
Положенням ч. 3 ст. 34 КПК встановлено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду.
Згідно з ч. 2 ст. 32 КПК кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення повинно здійснюватися судом найбільш територіально наближеним до суду, в якому останній обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці.
Окрім того, п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК встановлено обов`язок суду, який згідно з ч. 2 цієї ж статті вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, передати кримінальне провадження на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження. Причому у цьому випадку закон не ставить необхідність такої передачі у залежність від початку судового розгляду.
Таким чином, ч. 2 ст. 32, п.п. 1 і 3 ч. 1 ст. 34 КПК встановлюють підстави для обов`язкової передачі кримінального провадження на розгляд іншого суду стосовно особи, яка працює або працювала у відповідному суді та набула процесуального статусу обвинуваченого. Водночас кримінальним процесуальним законом не регламентовано питання щодо необхідності передачі кримінального провадження у випадках, якщо така особа не набула процесуального статусу обвинуваченого.
Виходячи з вимог засади законності, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК).
Відповідно ж до ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (засада доступу до правосуддя).
З огляду на вимоги ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть слугувати підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див., зокрема, рішення у справах «Мироненко і Мартенко проти України», «Фей проти Австрії», «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії»).
У п. 10 ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
З матеріалів провадження видно, що до Львівського апеляційного суду надійшли матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_4 на постанову заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 27 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження № 001607 у зв`язку з відсутністю в діях судді Сихівського районного суду Львівської області ОСОБА_9 , а також суддів Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 375, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України.
Згідно з інформацією, наданою головою Львівського апеляційного суду, судді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 включені до персонального складу судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду, а суддя ОСОБА_8 - судової палати з розгляду кримінальних справ цього ж суду.
За таких обставин, з метою виключення жодного сумніву в об`єктивності й неупередженості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 , а також забезпечення ефективності виконання завдань кримінального провадження та дотримання вимог його засад, суд вважає, що подання голови Львівського апеляційного суду необхідно задовольнити, а матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року направити зі Львівського апеляційного суду до Тернопільського апеляційного суду, як найбільш територіально наближеного.
Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції, ст.ст. 9, 21, 32, 34 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Подання голови Львівського апеляційного суду задовольнити.
Кримінальне провадження № 11-сс/811/122/18 (справа № 461/7144/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2018 року направити зі Львівського апеляційного суду до Тернопільського апеляційного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3