КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000225 від 09.09.2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб в тому числі ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» (МФО 380935), розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті ПАТ «ПТБ» ( МФО 380388), розрахунковий рахунок НОМЕР_4 відкритий ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Києві та ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 відкритих в ПАТ КБ «Правекс банк» (МФО 380838) розрахунковий рахунок НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 відкриті ПАТ « Банк Михайлівський», м. Київ (МФО 380935), розрахунковий рахунок НОМЕР_13 , НОМЕР_14 відкритий ПАТ «ПТБ» (МФО 380388)
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини,що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України є речовим доказом, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді власники майна ОСОБА_6 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на їх рахунки присутніми не були, про ухвалу суду дізнались від банківської установи, копію ухвали отримали згідно наявної розписки в матеріалах провадження лише 16.08.2018 року. Також просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на їх грошові кошти
Апелянти вказують на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України те, що в клопотанні органу досудового розслідування відсутні докази, які б давали підстав вважати, що майно є результатом вчинення протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_6 . Додають, що клопотання органу досудового розслідування не містить належних доказів, які б обґрунтовували правові підстави для накладення арешту, а саме те, що гроші є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування не було доведено, що саме ці банківські рахунки використовувались для ухилення від сплати податків. Крім цього апелянти вказують на те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру та не було заявлено цивільного позову, а тому на погляд апелянтів були відсутні підстави для накладення арешту.

Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання апелянтів, про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно останні присутніми не були, ухвалу слідчого судді отримали 16.08.2018 року тобто після спливу строку на апеляційне оскарження .

В судове засідання апеляційної інстанції власник майна ОСОБА_6 не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційних скарг та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження Прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000225, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.212, ч.3 ст.209 КК України.
В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на грошові кошти фізичних осіб в тому числі ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» (МФО 380935), розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті ПАТ «ПТБ» ( МФО 380388), розрахунковий рахунок НОМЕР_4 відкритий ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Києві та ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 відкритих в ПАТ КБ «Правекс банк» (МФО 380838) розрахунковий рахунок НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 відкриті ПАТ « Банк Михайлівський», м. Київ (МФО 380935), розрахунковий рахунок НОМЕР_13 , НОМЕР_14 відкритий ПАТ «ПТБ» (МФО 380388). В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що майно є доказом розслідування кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.212, ч.3 ст.209 КК України, здобуте злочинним шляхом та є речовими доказом і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на майно.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту вищезазначеного майна, достатності доказів розміру можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб.
Об`єктивних підстав вважати, що майно, зокрема, грошові кошти фізичних осіб в тому числі ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» (МФО 380935), розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті ПАТ «ПТБ» ( МФО 380388), розрахунковий рахунок НОМЕР_4 відкритий ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Києві та ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 відкритих в ПАТ КБ «Правекс банк» (МФО 380838) розрахунковий рахунок НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 відкриті ПАТ « Банк Михайлівський», м. Київ (МФО 380935), розрахунковий рахунок НОМЕР_13 , НОМЕР_14 відкритий ПАТ «ПТБ» (МФО 380388) виступали знаряддям вчинення кримінальних правопорушень та набуті в результаті вчинення кримінальних правопорушень, тобто є доказом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.212, ч.3 ст.209 КК України,відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містять на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, не має. Відсутні такі дані і в ЄДРДР. Тобто, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно постановлена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситись з обставинами кримінального провадження.

Однак, в ухвалі слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом кримінального правопорушення, підлягає конфіскації, або відшкодування завданої шкоди.

Керуючись ст. ст. 98, 110,117, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити власникам майна ОСОБА_6 , ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року в частині задоволення клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладення арешту на майно ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» (МФО 380935), розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті ПАТ «ПТБ» ( МФО 380388), розрахунковий рахунок НОМЕР_4 відкритий ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Києві та ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 відкритих в ПАТ КБ «Правекс банк» (МФО 380838) розрахунковий рахунок НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 відкриті ПАТ « Банк Михайлівський», м. Київ (МФО 380935), розрахунковий рахунок НОМЕР_13 , НОМЕР_14 відкритий ПАТ «ПТБ» (МФО 380388) - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Банк Михайлівський» (МФО 380935), розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті ПАТ «ПТБ» ( МФО 380388), розрахунковий рахунок НОМЕР_4 відкритий ПАТ «ПУМБ» РЦ в м. Києві та ОСОБА_6 , розрахунковий рахунок НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 відкритих в ПАТ КБ «Правекс банк» (МФО 380838) розрахунковий рахунок НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 відкриті ПАТ « Банк Михайлівський», м. Київ (МФО 380935), розрахунковий рахунок НОМЕР_13 , НОМЕР_14 відкритий ПАТ «ПТБ» (МФО 380388).

В іншій частині ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року залишити без змін
Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/275/2019

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1