Справа № 1013/8885/2012
Провадження №1-в/369/27/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши подання начальника Києво-Святошинського РВ з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керч Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, про звільнення від призначеного покарання,-

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 перебував на обліку в Києво-Святошинському РВ філії ДУ «Центр пробації» за вироком Ірпінського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України від 01.04.2013 року, яким засуджений до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки та зобов`язаний періодично з`являтися для реєстрації до органу виконання покарання, повідомляти органи виконання покарання про зміну свого місця проживання.

26.12.2018 року до суду надійшло подання про звільнення засудженого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку відповідно до якого засуджений в період іспитового строку зарекомендував себе з посередньої сторони, в період іспитового строку відносно ОСОБА_5 відкрито кримінальне провадження № 12015-1-0-0100/010483 за ознаками злочинів , передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, обвинувальний акт у якому направлено до Шевченківського районного суду м. Києва , але станом на 30.11.2018 року обвинувального вироку щодо нього не ухвалено, тому він підлягає звільненню від призначеного покарання, так як 01.04.2016 року закінчився іспитовий строк за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 01.04.2013 року.

У судовому засіданні прокурор підтримала подання, просила його задовольнити.

Представник Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, будучи повідомленим про місце, день та час проведення судового засідання, до суду не з`явився, проте неявка представника в силу ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового засідання.

За таких обставин, з`ясувавши доводи подання, вислухавши прокурора, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою доки її вина не доведена в законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду.

Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», слідує, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання є не вчинення останнім в період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину; при цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд, в порядку, визначеному законом.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, який також закріплений у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 9 КПК України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» є частиною національного законодавства України.

Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної в резолюції 217А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винуватість не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії ВР УРСР № 2148-VІІІ від 19.10.1973 року, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом. Аналогічна норма міститься у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумів трактується на користь підсудного.

Також зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішення від 27.10.1999 року у справі № 1-15/99, відповідного до якого сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не може визнаватися як кримінальна відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винуватою у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є один із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками іншим органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винуватою до того, як це доведено в законному порядку. Аналогічна позиція ЄСПЛ і у справах «Шагін проти України» (рішення від 10.03.2010 року) , «Грабчук проти України» (рішення від 21.09.2006 року).

Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11.10.2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким особу визнано винуватою та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні цієї особи від покарання, є безпідставним та свого підтвердження не знайшли».

Отже, оскільки на час розгляду подання щодо ОСОБА_5 обвинувальний вирок у кримінальному провадженні № 12015-1-0-0100/010483 за ознаками злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, не ухвалено, він вважається невинуватим у цьому провадженні та не вважається особою, що вчинила злочин в період іспитового строку, а тому підлягає звільненню від покарання, призначеного 01.04.2013 року вироком Ірпінського міського суду Київської області, оскільки іспитовий строк за вказаним вироком закінчився 01.04.2016 року.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
постановив:
Подання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного 01.04.2013 року вироком Ірпінського міського суду Київської області, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом семи діб з моменту її постановлення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя : ОСОБА_1