Справа № 509/162/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження за обвинуваченнямОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст.121ч.1 КК України

ВСТАНОВИВ:
Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Відповідно до ст.314 ч.3 п.3 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту разом з реєстром та додатками, для приведення обвинувального акту у відповідність КПК України.

Потерпілий підтримав клопотання представника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника підлягає задоволенню, а обвинувальний акт разом з реєстром та додатками підлягає поверненню прокурору.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_4 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 відсутні відомості про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Відсутність зазначених обставин є наслідком або неконкретного формулювання обвинувачення або, як правило, відсутністю формулювання обвинувачення взагалі.
З наведеного, в тому числі випливає, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину.
В зазначеному обвинувальному акті викладені лише зміст підозри, а також частина обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 підозрюється і правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_4 підозрювався, а не обвинувачується.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право як ОСОБА_4 на захист, так і потерпілого ОСОБА_5 права на справедливий суд, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду, незважаючи на те, на користь кого буде винесений вирок.
Згідно п.1 ст.6 Конвенції пор захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні ЄСПЛ від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначено: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
В рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Більш того, питання формулювання обвинувачення не є новелою в розумінні кримінального процесуального законодавства України, зазначене питання неодноразово підіймалося і за КПК 1960 року.
Так, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України своєю ухвалою від 06 липня 2006 року касаційну скаргу захисника Н. в інтересах засудженого ОСОБА_7 було задоволено частково, вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2006 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасовано, а справу направлено на нове розслідування у зв`язку з відсутністю конкретного формулювання обвинувачення. Згідно із ст.275 КПК України суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення. Відповідно до змісту ст.132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Таке формулювання обвинувачення є неконкретним і не давало можливості суду для постановлення будь-якого вироку в справі і мало бути підставою для її повернення на додаткове розслідування в порядку ст.246 КПК у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, яке не дає можливості призначити справу до судового розгляду.
Суд, постановляючи вирок у межах такого неконкретного обвинувачення, повторив його недоліки і, таким чином постановив незаконне і необґрунтоване судове рішення. Залежно від з`ясування цих обставин слід прийняти законне і обґрунтоване рішення щодо наявності чи відсутності в діях засуджених складу злочину, а в разі пред`явлення обвинувачення викласти його формулювання відповідно до вимог закону з відображенням усіх обов`язкових елементів складу злочину».
Повертаючись до аналізу положень норм діючого КПК України, необхідно вказати і на п.13 ч.1 ст.3 КПК України, відповідно до якого, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 ..

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_4 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Керуючись ст.314 ч.3 п.3 КПК України

УХВАЛИВ:
Клопотання захисникапотерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.
Повернути обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченнямОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ст.121ч.1 КК України разом з реєстром та додатками прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 для приведення його у відповідність до вимог КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семі діб.

Повний текст ухвали суду буде проголошено 04.02.2019 об 11-00 год.

Суддя ОСОБА_1