ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1294/19 Справа № 192/2451/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що посилання представника ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» на відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії судом враховано, але неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що свою вину у скоєному злочині він визнав повністю, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України. Зазначає, що з першого дня перебування в установі працює у їдальні, режиму порядку не порушує, стягнень не має, отримав два заохочення, бере участь у спортивних змаганнях, приймає участь в будівництві по благоустрою території установи, отримав третій розряд токаря, а також хворий на ВІЛ.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Розглядаючи подання про умовнодострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд послався на те, що відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Проте, такі висновки суду колегія суддів вважає неправомірними, оскільки їх зроблено без належної перевірки усіх необхідних для прийняття такого рішення обставин.
Відповідно до матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 в ДУ «Солонянська ВК № 21» знаходиться з 01 грудня 2016 року, на час розгляду клопотання фактично відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться добре.
Згідно характеристики ОСОБА_7 характеризується позитивно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує взаємовідносини з останніми, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговуванням, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи з розумною ініціативою, не допускає порушень пожежної безпеки і безпеки праці.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу засуджений ОСОБА_7 має два заохочення, отримані у виді подяк 26 липня 2018 року та 16 листопада 2018 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, в той же час, відповідної інформації про те, які саме дії засудженого призвели до сумлінного ставлення до своєї праці і в чому вони виразилися, враховуючи невеликий проміжок часу між заохоченнями, суду надано не було, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у добросовісності такої поведінки засудженого.
Згідно наявної в матеріалах за поданням довідки начальника відділення СПС № 1, засуджений приймає участь у роботах по благоустрою колонії з 01 грудня 2012 року по теперішній час, займається прибиранням відділення та прилеглої території, до праці ставиться сумлінно, всі постановлені завдання виконує вчасно та якісно, проявляє корисну ініціативу.
До того ж, адміністрація Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» та спостережна комісія при Солонянській районній Державній адміністрації у Дніпропетровській області у своєму поданні та в особистій характеристиці засудженого зробила висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення і тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду із поданням, мету покарання було досягнуто, засуджений виправився і немає необхідності в подальшому відбуванні реального покарання у вигляді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 - задовольнити.
На підставі ст. 81 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування невідбутої частини основного покарання, призначеного вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» для негайного виконання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4