Справа № 520/4992/19
Провадження № 1-кс/520/3130/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000017 від 01.03.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання адвоката ОСОБА_3 , СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 01.03.2019 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання адвокат зазначає, що 04.03.2019 року до Одеської місцевої прокуратури №1 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про накладення арешту на корпоративні права, рухоме та нерухоме майно ПСП «Альбіна, ФГ Близнюки», та рухоме/нерухоме майно померлого ОСОБА_5 , у зв`язку із необхідністю запобігання спроб відчуження останнього на користь третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом з тим, 05.03.2019 року прокурором складено постанову про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання, мотивуючи клопотання тим, що станом на теперішній час у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не подано, перелічені у клопотанні речі та документи речовими доказами не визнано, а тому підстави для накладення арешту майна відсутні.

Не погоджуючись з викладеним, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою запобігання його відчуження та поновлення прав ОСОБА_4 в подальшому. Крім того, заявник вказує на те, що вказане майно фактично є необхідним для забезпечення цивільного позову.

В судове засідання заявник не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання телефонограмою.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання телефонограмою.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Як вбачається з поданого клопотання, заявник звертається з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову, не долучаючи при цьому до клопотання цивільного позову, поданого в рамках кримінального провадження №0000017 від 01.03.2019 року.
Крім того, слідчий суддя акцентує увагу, що згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
При цьому, до клопотання не долучаються докази, які б свідчили, що в рамках кримінального провадження №0000017 від 01.03.2019 року будь-яку особу повідомлено про підозру.
Враховуючи, що заявник, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання до суду не з`явився, будь-яких доказів, в обґрунтування зазначених у клопотанні обставин слідчому судді не надав, слідчий суддя приходить до переконання, що правові підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно відсутні, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000017 від 01.03.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1