ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/99/19 Справа № 191/5017/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року по кримінальному провадженню за №0002053,-

за участю представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002053.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що цивільний позов в кримінальному провадженні подано неналежною особою, а тому клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про накладення арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження нерухомим майном, а саме, на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 250, власником якого є цивільний відповідач підозрюваний у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що слідчим суддею порушено вимоги кримінального процесуального законодавства. Вказує на те, що наявність родинних зв`язків із представником цивільного позивача не може бути використано як підставу для відмови у задоволенні клопотання. Звертає увагу на те, що слідчим суддею фактично не розглядалося клопотання про накладення арешту на майно. Разом з тим, несвоєчасне застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до розголошення відомостей цивільному відповідачу, який з метою уникнення від відшкодування завданої вчиненим злочином шкоди, може відчужити належне йому майно.
Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 , дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Як слідує з матеріалів провадження, Синельниківським ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0002053 за ч.4 ст.296 КК України, в якому ОСОБА_6 визнано потерпілим.
У вищезазначеному кримінальному провадженні старшим слідчим Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за фактом грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень - вогнепальної зброї.
В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з підозрюваного ОСОБА_8 моральної та майнової шкоди у розмірі 200000 грн.
21 грудня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про накладення арешту на майно, власником якого є підозрюваний ОСОБА_8 .
Слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки цивільний позов в кримінальному провадженні подано неналежною особою, а саме, позов подано неналежним представником - ОСОБА_7 , близьким родичем потерпілого. При цьому слідчий суддя посилається на п.3 ч.2 ст.78 КПК України, згідно якої особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник, якщо вона є близьким родичем або членом сім`ї потерпілого.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.
Так, ч.1 ст.78 КПК України закріплено підстави для відводу захисника, представника та визначено, що захисником, представником не має права бути особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.78 КПК України особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник також у випадках, якщо вона є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-якого із складу суду.
Отже, вимоги даної статті закріплюють правові підстави для відводу захисника, представника, та дана норма закону не передбачає відмову у задоволенні клопотання.
Як слідує з аналізу вимог КПК України питання про можливість задоволення цивільного позову або наявність підстав для відмови у його задоволенні вирішується судом при винесенні вироку. Питання з приводу заявленого цивільного позову, які не врегульовано КПК України, вирішуються в порядку цивільного процесуального законодавства.
Як вбачається з вимог п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України позовна заява повертається, якщо підписана особою, яка не мала права її подавати. Вказане не позбавляє позивача права повторного звернення з позовною заявою до суду.
У зв`язку з тим, що обвинувальний акт направляється до суду разом з цивільним позовом для вирішення питання про можливість призначення їх до розгляду, отже, питання про наявність підстав вважати, що позов подано неналежним представником може бути вирішено під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, що передбачено вимогами ст.ст.314, 315 КПК України.
Перевіряючи клопотання ОСОБА_6 про арешт майна, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Водночас, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. ч. 3, 4 ст. 173 КПК України).
Враховуючи те, що в кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування арешту нерухомого майна, а саме: садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 250, шляхом заборони відчуження буде належним та достатнім засобом для досягнення завдань кримінального провадження та забезпечення пропорційності в обмеженні права власності і метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою задовольнити клопотання ОСОБА_6 про накладення арешту шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме, на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 250, власником якого є цивільний відповідач - підозрюваний у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

_____________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4