Дата документу 13.12.2018 Справа № 325/290/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/653/18
Єдиний унікальний № 325/290/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дівниньске Приазовського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

- 16.09.2015 вироком Приазовського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.122 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком 2 роки,

- 16.02.2018 вироком Приазовського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України, ст.71 КК України остаточно до 2 років 10 місяців обмеження волі, вирок не набрав законної сили.

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку.

Згідно зі змістом вироку, 29.12.2017 в період часу з 12 год. до 14 год., ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будівлі АДРЕСА_2 під час раптово виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин конфлікту між ним та ОСОБА_9 , маючи на меті завдати останньому тілесні ушкодження, діючи умисно жбурнув у ОСОБА_9 металевий табурет, яким завдав потерпілому ОСОБА_9 удар в праву ділянку грудної клітини. Крім того, не зупиняючи на цьому, ОСОБА_7 , діючи умисно, завдав потерпілому ОСОБА_9 два удари кулаками в область обличчя. Внаслідок зазначених дій, потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, астено-невротичного синдрому, синців голови, синця грудної клітини, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (понад 6 але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції зазначає, що висновки суду, викладені в рішенні не відповідають обставинам кримінального провадження, оскільки ці висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги обвинуваченого про необхідну оборону. Ці покази на переконання захисника повністю узгоджувались з показами допитаних свідків, а також висновками судово-медичних експертиз (обвинуваченого і потерпілого).

Крім цього вважає що суд в обґрунтування висновків про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , поклав недопустимий доказ протокол слідчого експерименту. На переконання захисника в дійсності на підтвердження вини ОСОБА_7 окрім показів потерпілого не вказує жодний доказ, тому вина останнього вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена.

Враховуючи перелічені обставини захисник просить скасувати вирок суду і закрити провадження у справі.

Апелянт звертає увагу на кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за фактом цих же подій, в рамках якого було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка в подальшому була скасована судом. На переконання апелянта оскаржуваний вирок буде прямо впливати на хід досудового розслідування за заявою ОСОБА_7 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника; думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника; думку потерпілого, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого є, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 вказаної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України в разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, в обґрунтування висновків щодо наявності вини ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на наступні докази: покази потерпілого; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протокол слідчого експерименту від 23.02.2018; висновок експерта №1 від 02.01.2018.

Разом з тим, на переконання колегії суддів ці докази безсумнівно не спростовували доводи сторони захисту (які наведені і в апеляційній скарзі) щодо відсутності події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і наявності в діях ОСОБА_7 необхідної оборони. З показів вищевказаних свідків випливало, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 відбулася обопільна бійка, окрім тілесних ушкоджень на потерпілому вони також бачили кров на голові обвинуваченого, хто перший і чим саме завдав удар, жоден із свідків не бачив. Тобто версія обвинуваченого не спростовується переліченими судом доказами, а навпаки в якісь мірі підтверджується. Висновком експерта №1 від 29.12.2017, встановлена тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого і те, що ці ушкодження могли утворитися від удару металевим стільцем, рукою та лобом, а також при падінні, у тому числі з висоти власного росту, тобто на вину ОСОБА_7 вказує опосередковано. Фактично ж на підтвердження вини обвинуваченого прямо вказували лише покази потерпілого і протокол слідчого експерименту від 23.02.2018 (який також складений за участю і відповідно до показів потерпілого).

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений і захисник під час судового розгляду наводили доводи, які, на їх переконання, вказували на відсутність в діях ОСОБА_7 події кримінального правопорушення (посилання в цьому контексті на необхідну оборону). Суд формально зазначив, що доказів на підтвердження того, що потерпілий напав на обвинуваченого, надано не було, при цьому судом давалась оцінка висновку експерта №7 від 11.01.2018 (тілесні ушкодження у ОСОБА_7 ). Звернув також увагу суд і на наявність іншого кримінального провадження №0000080 за ч.1 ст.125 КК України, (за заявою ОСОБА_7 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ), яке постановою слідчого від 26.03.2018 було закрито. Однак ця постанова оскаржувалась захисником і на момент апеляційного розгляду була скасована. При цьому, матеріли кримінального провадження №0000080 судом не досліджувались, а у вироку оцінка діям потерпілого не дається взагалі.

На переконання колегії суддів, покази вищезгаданих свідків з огляду на покази потерпілого і висновок експерта №1 від 02.01.2018, наряду із позицією обвинуваченого і наявністю висновку експерта №7 від 11.01.2018, в рівній мірі могли свідчити як на користь версії потерпілого так і вказувати на користь версії обвинуваченого.

За вказаних обставин залишається незрозумілим чому суд дійшов висновку, що покази потерпілого відповідали дійсності, а обвинуваченого ні.

Висновки суду на предмет того, що обвинувачений сам двічі приїздив до потерпілого, і мав можливість уникнути конфлікту, залишивши приміщення гаражу, коли з`ясував, що особи яка образила його дівчину, там не має, суперечать показам обвинуваченого. Покази ж обвинуваченого, як зазначалося вище, належним чином судом спростовані не були. Відтак ці висновки суду не можна визнати обґрунтованими і вмотивованими.

Залишені також без належного обґрунтування і доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу (протоколу слідчого експерименту).

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду та постановленні вироку суд, припустився неповноти та однобічності дослідження доказів, а приймаючи рішення проігнорував доводи сторони захисту тобто прийняв рішення без дотримання загальної засади кримінального процесуального законодавства змагальності сторін.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду. Порушення, які перешкоджають суду всебічно і повно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК України, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Відповідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Сторонами клопотання або заяви в порядку ч.3 ст.404 КПК України не заявлялися.

Відповідно ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст.ст.7, 85, 86, 370, 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому колегія суддів вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оцінюючи характер виявлених порушень, з урахуванням того, що місцевим судом питання допустимості і належності доказу (протоколу слідчого експерименту), який в подальшому був покладений в обґрунтування вироку, в повній мірі не з`ясовано, доводи сторони захисту на предмет відсутності події злочину розглядалися формально і фактично не спростовані, а сторонами не вносилось клопотання в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційна інстанція позбавлена можливості прийняти обґрунтоване рішення по суті апеляційних вимог, проте доводи апеляційної скарги повинні бути вирішені під час ухвалення рішення за результатами нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді районному суду належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Приазовського районного суду Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4