Ухвала
Іменем України
29 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 205/2155/16-к

провадження № 51-10596 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Кримінального касаційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,
встановив:
За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з

дня його прибуття до відповідної установи виконання покарань.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком місцевого суду.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Частиною 5 статті 427 КПК передбачено, що до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
В той час, як у частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційна скарга засудженого адресована до «Голови виконання покарань», в той час, коли відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений чітко не зазначає, які судові рішення, постановлені щодо нього, мають бути предметом перевірки суду касаційної інстанції та, не погоджуючись з вироком районного суду, обґрунтовує свою позицію вільними поясненнями, при цьому не посилається на передбачені статтею 438 КПК підстави для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, а також не наводить належних аргументів на підтвердження цього.
Разом з тим, відповідно до інформації, наданої Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року повернуто ОСОБА_4 його апеляційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року в зв`язку з тим, що він неусунув недоліки апеляційної скарги. Копію вказаної ухвали апеляційного суду ОСОБА_4 отримав 13 жовтня 2018 року згідно з розпискою, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Однак засуджений у касаційній скарзі не посилається на вказану ухвалу апеляційного суду, не долучає її до своєї скарги, як вимагає зміст частини 5 статті 427 КПК, та доводів щодо її незаконності не наводить.

Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження та прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги.

До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас касаційна скарга не містить вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися з положеннями статті 436 КПК.

До того ж відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо ньогозалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3