Справа № 308/4901/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/4901/18, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 27.08.2015 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городище Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, призваний по мобілізації до лав ЗСУ Городищенським ОРВК Черкаської області, з 16 жовтня 2014 року проходить військову службу по мобілізації на посаді гранатометника 1 гірсько-піхотного відділення 1 гірсько-піхотного взводу 2 гірсько-піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою, АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
04 вересня 2014 р. ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, призваний на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил України, відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( військова частина НОМЕР_1 ) № 38 від 16 жовтня 2014 р. зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби о 08:00 год. 08 липня 2015 р, умисно не зявився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилився від її проходження без поважних причин до 05 травня 2018р., проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, своїми діями, які виразились у нез`явленні військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, тривалістю понад один місяць ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної 08.05.2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого. Підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони враховуючи: щире каяття та безпосередню участь обвинуваченого у проведені заходів антитерористичної операції на території Східної України погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та її суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю. Окрім того, ОСОБА_3 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 08.05.2018 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

В судовому засіданні прокурор та захисник також висловили думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, тривалістю понад один місяць вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 08.05.2018 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 08.05.2018 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

При укладенні угоди враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме: щире каяття, участь у проведені заходів антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України має право затвердити угоду.
Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 08 травня 2018 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395, 469, 472 - 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 08 травня 2018 року, укладену в межах кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 від 27.08.2015 р. між обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_4 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_3 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 не обиралась.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1