Справа № 142/132/15-к
Провадження №11-кп/801/424/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 12.01.2015,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргу прокурора Бершадської місцевої прокуратури з поданими до неї доповненнями на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.12.2018, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любітовка Дальнореченського району Приморського краю РФ, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня спеціальна, не працюючого, раніше судимого :
- 25.05.2005 Піщанським районним судом за ч. 3 ст.185, 75 КК України до 3-х років позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 08.03.2007 Піщанським районним судом за ч. 2 ст.289, ч. 2 ст.307, ч. 3 ст.186, 69, 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 15.11.2010 Піщанським районним судом від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 4 дні ;
- 21.10.2011 Піщанським районним судом за ч. 2 ст.185 , 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю участі в його вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, виправдано за недоведеністю участі в його вчиненні.
Обчислювати строк відбування покарання з дня звернення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення засудженого з 14.01.2015 року по 03.09.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: автомагнітолу "RED STAR « MODELL RCD -72" повернуто ОСОБА_9 , шапку ОСОБА_7 , автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску ОСОБА_10 .
Стягнуто з ОСОБА_7 за проведення експертизи 307.45 грн. для зарахування до державного бюджету.
Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду .
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки чужого майна, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, 11.01.2015 близько 23 години в с. Студена Піщанського району Вінницької області, маючи умисел на крадіжку чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу з автомобіля марки «RENAULT TRAFIC», який перебував у відчиненому стані та знаходився на території автогаража, здійснив крадіжку автомагнітоли марки «RED STAR» MODELL RCD -72, яка належить ОСОБА_9 , вартістю 220 грн.
Суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю, тому такі дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Крім того, згідно з обвинувальним актом, він же, ОСОБА_7 , 12.01.2015 близько 01 год. в с. Студена Піщанського району Вінницької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу проник в приміщення автогаража, який розташований по АДРЕСА_2 , в якому знаходився автомобіль марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, де шляхом вільного доступу проник в салон вище вказаного автомобіля, ринкова вартість якого складає 17802.40 грн., (згідно з висновком експерта № 11 від 22.01.2015), який належить ОСОБА_10 , після чого за допомогою ключа запалення запустив двигун автомобіля та виїхав за територію домогосподарства ОСОБА_10 , тобто незаконно заволодів транспортним засобом, чим спричинив потерпілій майнову шкоду в сумі 17802.40 грн.
Таким чином, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно із проникненням в приміщення.
Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст.289 КК України.
З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події (автогаража) судом встановлено та підтверджено потерпілою ОСОБА_10 те, що вона зачинила двері гаража зсередини на защіпку, а двері в гараж зачинила на внутрішній замок, залишивши ключ в замку, а вранці виявила, що ключ, залишений нею в замку, поламаний. При цьому одна його частини знаходилась в замку, а друга на землі біля дверей. Однак, згідно із протоколом, уламки ключа не вилучались, як і відбитки пальців рук на них і інших частинах гаража. Вилучені сліди пальців рук та долоней обвинуваченого якраз більш вірогідно підтверджують версію подій, яка викладена ОСОБА_7 , ніж версію подій, яку викладено обвинуваченням, враховуючи те що на внутрішніх поверхнях автомобіля не виявлено слідів пальців рук обвинуваченого.
У зв`язку з цим зі встановленого суд дійшов висновку, що досудовим слідством не добуто доказів, а в судовому засіданні не встановлено факту незаконного заволодіння обвинуваченим транспортним засобом з проникненням в приміщення, тому обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що її подали.

В апеляційній скарзі та поданих до неї доповненнях прокурор Бершадської місцевої прокуратури просить вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року про засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та його виправдання за ч. 2 ст. 289 КК України через невідповідність висновку суду, викладеного у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону, скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом часткового складання призначених покарань у виді 8 років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення автотоварозначої, товарознавчої та дактилоскопічних експертиз в сумі 2028 грн. 65 коп. на користь держави.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 14.01.2015 по 03.09.2015 та з 05.07.2018 до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, стосовно якого постановлено обвинувальний вирок, та доведеність його вини за ч. 2 ст. 185 КК України, вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що судом безпідставно, необґрунтовано виправдано ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки суд в мотивувальній частині вироку не зазначив всіх доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні на підтвердження вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, а також не навів мотиви неврахування таких доказів, зокрема не зазначено про досліджений у судовому засіданні протокол проведення слідчого експерименту від 22.01.2015 щодо крадіжки автомагнітоли з належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля. Також вважає, що судом не надано належної оцінки доказам у справі, зокрема показам потерпілої та протоколу огляду місця події, знаходження у викраденому автомобілі належної обвинуваченому шапки та викраденої ним раніше автомагітоли, а також розташуванню викраденого автомобіля на проїзній частині дороги з виявленими на ньому відбитків пальців рук обвинуваченого. Також судом не вирішено питання про зарахування строку перебування обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також невірно вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши йому у строк покарання строк перебування його під вартою з 14.01.2015 р. по 03.09.2015 р. та з 18.12.2018 р. по момент вступу вироку в законну силу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не вирішено дане питання про зарахування йому зазначеного строку у строк покарання, тому вирок суду підлягає зміні.
У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями підтримав з підстав викладених у них та наполягав на їх задоволенні у повному об`ємі. Апеляційну скаргу обвинуваченого щодо зарахування йому у строк покарання строку перебування під вартою визнав та не заперечував проти її задоволення, оскільки у доповненнях до апеляційної скарги прокурора такі ж вимоги.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_11 апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити посилаючись на викладені у ній доводи. Також частково визнали апеляційну скаргу прокурора в частині зарахування обвинуваченому у строк покарання строк перебування його під вартою, а в іншій частині заперечили проти задоволення скарги прокурора та просили в іншій частині вирок суду залишити без змін.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлені судом про дату, час і місце апеляційного розгляду, тому відповідно до вимог ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у їх відсутність.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора з поданими до неї доповненнями підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом першої інстанції доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються.
Також, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за недоведеністю участі його в його вчиненні, тому не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями про скасування вироку суду у цій частині та ухвалення нового вироку, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність поза розумним сумнівом причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст.289 КК України.

Суд обгрунтованою посилається у судовому рішенні на справу Верховного Суду №688/788/15-к від 04.07.2018, у якій зазначено, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Для того, щоб за наявності таких обставин визнати, що угон автомобіля спричинено діями саме обвинуваченого, а не іншою особою, обвинувачення мало спростувати версію такого розвитку подій, яку було запропоновано стороною захисту. Обвинувачення не надало будь-яких доказів, які б спростували версію обвинуваченого.

З показань потерпілої ОСОБА_10 судом встановлено, що з 12.01.2015 року вона виявила відсутність машини в гаражі. При цьому напередодні гаражні ворота зачинила на защіпку зсередини, а двері гаража закрила на внутрішній замок, залишивши в ньому ключ. В 4 год. вийшла до гаража. Ворота гаража вранці були тільки прикриті. Вважає, що викрадач проник до гаража через двері, відкрив ворота і завів автомобіль за допомогою ключа запалення, який знаходився в замку автомобіля. Про крадіжку повідимила чоловіка та дітей. З телефонного дзвінка ОСОБА_9 дізналась, що машина знаходиться в кінці вулиці. При огляді автомобіля з працівниками міліції виявила його пошкодження та в салоні чужу автомагнітолу, яку потім, як свою, впізнав ОСОБА_9 та шапку, яка надалі виявилась належить обвинуваченому. Хто скоїв викрадення автомобіля їй не відомо. Претензій до обвинуваченого не має. Заявлений позов просила залишити без розгляду, а справу розглядати без її участі.
Згідно КПК України доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, однак, матеріали кримінального провадження, на які, як на докази, посилалась сторона обвинувачення також не містять в собі факту перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння .
У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на висновок експерта № 21-Д від 21.01.2015 року, згідно якого встановлено, що слід пальця руки розмірами 11 на 18 мм. залишений мізинним пальцем лівої руки ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 13 на 21 мм, залишений вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 13 на 22 мм, залишений середнім пальцем правої руки ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 12 на 23 мм, залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_7 та сліди долоней рук розмірами 18 на 76 мм, 24 на 57 мм та 37 на 90 мм, залишені долонею правої руки ОСОБА_7 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 12.01.2015 (місцезнаходження викраденого автомобіля) під час огляду автомобіля в ньому виявлено і вилучено автомагнітолу, належну ОСОБА_9 , шапку обвинуваченого та відбитки пальців його рук. Наведене підтверджується розпискою ОСОБА_9 про отримання автомагнітоли та показами обвинуваченого, який в судовому засіданні, під час огляду речового доказу, впізнав свою шапку і пояснив, що вона випала у нього з кармана, коли оглядав, з метою скоєння крадіжки, салон автомобіля, належного потерпілій ОСОБА_10 . Також обвинувачений не заперечував залишення відбитків пальців своїх рук на корпусі автомобіля.
Разом з тим з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події (автогаража) встановлено, що потерпіла зачинила двері гаража зсередини на защіпку, а двері в гараж зачинила на внутрішній замок, залишивши ключ в замку. Це стверджувала в судовому засіданні сама потерпіла ОСОБА_10 , пояснюючи, що вранці виявила, що ключ, залишений нею в замку, поламаний. При цьому одна його частини знаходилась в замку, а друга на землі біля дверей. Однак, згідно з протоколом, уламки ключа не вилучались, як і відбитки пальців рук на них і інших частинах гаража. Вилучені сліди пальців рук та долоней обвинуваченого суд вважає підтверджують версію подій, яка викладена ОСОБА_7 , ніж версію подій, яку викладено обвинуваченням, враховуючи те що на внутрішніх поверхнях автомобіля не виявлено слідів пальців рук обвинуваченого.
З встановленого суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що досудовим слідством не добуто доказів, а в судовому засіданні не встановлено факту незаконного заволодіння обвинуваченим транспортним засобом з проникненням в приміщення .
Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується із запереченнями захисника обвинуваченого на апеляційну скаргу про те, що прокурор ставить на обговорення апеляційного суду обставини, які не містяться в обвинувальному акті, при цьому залишаючи поза увагою обставини, які в обвинувальному акті містяться і не доведені прокурором у суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги містять вказівку на дії ОСОБА_7 біля стоячого на дорозі автомобіля, однак, вказані докази не стосуються обставин викладених в обвинувальному акті.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 шляхом вільного доступу проник до гаража, після чого за допомогою ключа запалення запустив двигун автомобіля та виїхав на територію домогосподарства потерпілої ОСОБА_10 . Проте, сторона обвинувачення не надала суду жодного доказу проникнення ОСОБА_7 в приміщення гаража. Також судом встановлено те, що замок цілий. Спосіб і шлях проникнення в приміщення гаража також не встановлений. Також обвинуваченням не надано суду доказів яким чином зазначений автомобіль опинився на дорозі, оскільки в обвинувальному акті відсутні відомості про гараж на території домогосподарства.
До суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України не надходило клопотань прокурора чи інших учасників судового провадження про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а також дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суду першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями, оскільки за викладених обставин у суду першої інстанції не було законних та обґрунтованих підстав для ухвалення щодо ОСОБА_7 обвинувального вироку за ч. 2 ст. 289 КК України.
Разом з колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та апеляційною скаргою прокурора з поданими до неї доповненнями в частині зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому у строк покарання строку перебування його в установі попереднього ув`язнення з 14.01.2015 по 03.09.2015 та з 05.07.2018 до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 2 ст. 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, зокрема, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі, судом провадиться зарахування строку попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, згідно із Законом України «Про попереднє ув`язнення» та роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26.11.2015 «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Окрім того, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо невірного визначеного судом першої інстанції щодо розміру стягнутих з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз в частині в сумі 307,45 грн., оскільки колегією суддів встановлено, що такі витрати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України становлять 799,37 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме (т. 1 а.с. 177-179, 181-192), які і підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 413, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу прокурора Бершадської місцевої прокуратури з поданими до неї доповненнями задовольнити частково.
Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з 14.01.2015 по 03.09.2015 та з 05.07.2018 до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 799,37 грн.
В іншій частині вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 18.12.2018 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: