У Х В А Л А
14 травня 2019 року

м. Київ
справа №465/4621/16-к
провадження № 13-24кс19
ВеликаПалатаВерховногоСудуускладі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду матеріалів провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0002043 за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) та
ВСТАНОВИЛА:
Стислий зміст оскаржуваних судових рішень
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_15 вчинив злочин за наступних обставин.
ОСОБА_15 , керуючи автомобілем ЗАЗ (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та рухаючись по проїзній частині вул. Княгині Ольги у напрямку вул. Володимира Великого біля буд. №5б у м. Львові, порушив вимоги Правил дорожнього руху України (далі ПДР) Р.1 п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів «пішохідний перехід», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3 п.п. «б» і «д», Р.12 п.12.3 та Р.18 п. 18.1 та 18.4 ПДР, що проявилось у тому, що він, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому в цей час переходив проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу потерпілий пішохід ОСОБА_16 , не зупинився, щоб дати дорогу потерпілому, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода наїзд на потерпілого. В результаті наїзду потерпілий ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав ОСОБА_15 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначив покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн, та на підставі ч. 3 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, із розстрочкою виплати до 28 вересня 2017 року без позбавлення права керування транспортними засобами.
Ухвалено стягнути з МТСБУ грошові кошти у сумі 16 629, 40 грн на користь потерпілого ОСОБА_16 у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_15 грошові кошти у сумі 30 000 грн на користь потерпілого ОСОБА_16 у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_15 в дохід держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області у зв`язку з проведенням експертиз, на загальну суму 4 291,35 грн.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_15 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
В обґрунтуванні касаційної скарги представник цивільного відповідача МТСБУ зазначає, що всупереч вимогам статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон «Про ОСЦПВВНТЗ») судом було залучено до участі у справі МТСБУ як співвідповідача, хоча заява позивачем про виплату відшкодування у відповідності із статтею 35 цього Закону не подавалася.
Вказує, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції суду не було надано документу, який підтверджує, що ОСОБА_15 належить до категорії осіб, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і у зв`язку з чим відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є вказані особи, проводиться МТСБУ відповідно до вимог цього Закону.
Вважає, що судом не обґрунтовано суму матеріальної шкоди, стягнутої з МТСБУ, оскільки відсутні документи, які підтверджують потребу придбання медичних препаратів та додаткового харчування для потерпілого.
Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ухвалою від 17 квітня 2019 року передала кримінальне провадження щодо ОСОБА_15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини 5 статті 434-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
В зазначеній ухвалі вказано, що у практиці правозастосування судами по-різному вирішується питання про задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика (МТСБУ), якщо потерпілий не звертався до страховика (МТСБУ) із заявою про страхове відшкодування. Колегія суддів визначила такі питання, які становлять виключну правову проблему:
1. Чи взагалі може бути пред`явлено позов до страховика (зобов`язання якого витікають із положень договору) чи МТСБУ (зобов`язання якого витікають із положень закону, але за характером є ідентичними зобов`язанням страховика) щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження з огляду на положення статті 128 КПК України, яка визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні може бути подано до «підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння»?
2. Чи є обов`язковою умовою для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика (МТСБУ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху…), попереднє звернення потерпілого до страховика (у випадках передбачених законом до МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку та строки, визначені статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ»?
3. Якщо відсутність попереднього звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) про виплату страхового відшкодування слід вважати підставою для відмови в задоволенні позову, то чи може, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), завдана шкода бути стягнута безпосередньо з обвинуваченого?
4. Якщо вважати, що відсутність звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) в порядку визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» є підставою для відмови в задоволенні позову, у тому числі поданого в межах одного року з моменту ДТП, як до страховика (МТСБУ), так і до страхувальника, то як це узгоджується з правом потерпілого від злочину на відшкодування шкоди та безпосереднє звернення до суду з цивільним позовом у межах кримінального провадження?
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини 4 статті 434-2 КПК України суд в ухвалі про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду повинен викласти обґрунтування підстав, визначених частиною 5 статті 434-1 КПК України.
При передачі справ як таких, що містять виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати Верховного Суду, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду зазначила, що аналіз судової практики щодо застосування статей 35, 37 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», а також частини 1 статті 128 КПК України у випадках, коли потерпілий не звертався до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку, визначеному статтею 35 наведеного вище Закону, а натомість звернувся з цивільним позовом безпосередньо до суду, вказує на те, що вона є неоднаковою. Аналіз існуючої практики Великої Палати Верховного Суду, Касаційного цивільного суду (далі КЦС) та Касаційного кримінального суду (далі ККС) Верховного Суду не дає можливості однозначно визначити, який із цих підходів є правильним.
В одних випадках суд дійшов висновків, що не дивлячись на те, що позов було подано в межах визначеного законодавством строку, правильним було рішення нижчестоячих судів про відмову в задоволенні позову з тієї підстави, що потерпілий не звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування протягом цього ж строку (постанова КЦС від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц). В цьому ж контексті суди мотивують таку позицію тим, що законом визначений чіткий механізм звернення до МТСБУ для отримання відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, який, зокрема, передбачає звернення потерпілого із відповідною заявою в порядку, передбаченому статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» (постанова ККС від 14 червня 2018 року у справі № 357/9466/15-к).
В інших випадках касаційний суд вважав правильним висновок судів нижчих інстанцій про необхідність стягнення страхового відшкодування попри те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, оскільки «уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду в межах ліміту страхового відшкодування» (постанова КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц). Посилання представника цивільного відповідача (страховика) на те, що потерпілий не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено (постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к).
Окрім цього, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в своїй ухвалі звернула увагу на дві постанови Великої Палати Верховного Суду, де, на її думку, міститься невідповідність між викладеними у них правовими висновками.
Як приклад наведено висновок у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, де Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.
Також колегія суддів вказала на наявність ще однієї правової позиції, сформульованої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, за яким страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, зазначила таке: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика…».
Колегія суддів також зазначила, що на виключний характер правової проблеми вказує не тільки існування різної судової практики, але й наявність різних позицій науковців щодо цього питання та необхідність врахування специфіки розгляду цивільних позовів у межах кримінального провадження.
Обґрунтування колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду дає підстави вважати, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики під час застосування положень законодавства України, яке регулює право потерпілого звертатися до страховика з цивільним позовом безпосередньо до суду у випадках, якщо потерпілий не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ».
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вбачає підстави для прийняття цього провадження до розгляду.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 434-1, 434-2 КПК України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Прийняти до розгляду кримінальне провадження № 0002043 за касаційною скаргою представника цивільного відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Призначити кримінальне провадження до касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду на 19 червня 2019 року о 10.00 год у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
Надіслати учасникам провадження копію ухвали про прийняття та призначення кримінального провадження до розгляду.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_9
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8