Справа № 464/3115/18
пр.№ 1-кс/464/257/19
У Х В А Л А

29 січня 2019 року суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України,
встановив:

У провадженні Сихівського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України. Розгляд вказаного кримінального провадження здійснюється одноособово суддею ОСОБА_5 .

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_4 заявлено відвід головуючому у кримінальному провадженні, який мотивовано тим, що суддя ОСОБА_5 , вирішуючи під час підготовчого судового засідання питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в ухвалі не зазначила позицію сторони захисту та про участь в судовому засіданні захисника. Крім цього, суд під головуванням судді ОСОБА_5 , незважаючи на надані стороною захисту докази, дійшов висновку про відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Такі обставини, на думку сторони захисту, можуть свідчити про упередженість судді, що може призвести до несправедливого та необ`єктивного засудження. При цьому, захисник покликається на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ряд рішень Європейського суду з прав людини, норми національного законодавства.

Захисник ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 не виявили бажання взяти участь у розгляді заяви про відвід.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, вважає, що суд під головуванням судді ОСОБА_5 не був упередженим, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням та дійшов висновку про обрання відповідного запобіжного заходу.

Оглянувши заяву та матеріали кримінального провадження, суддя дійшов наступного висновку.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, безумовно підлягає відводу, визначений пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України та ст. 76 КПК України.

Заявляючи відвід, захисник ОСОБА_4 покликався на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, згідно з яким суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з положеннями ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України „Про судоустрій і статус суддів суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги та правил суддівської етики.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року „Про незалежність судової влади роз`яснено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду необхідно розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний критерії. Так, у ряді справ, серед яких «Гаусшильдт проти Королівства Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України», «Де Куббер проти Бельгії», «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії», «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні ґарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу.
В аспекті суб`єктивного критерію суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть слугувати підставою для сумніву в його безсторонності.
При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Як встановлено із заяви про відвід, захисником ОСОБА_4 стверджується про існування саме суб`єктивного критерію, що пов`язане з ігноруванням судом, на думку сторони захисту, позиції цієї сторони кримінального провадження.
Разом з тим, судом при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у відповідній ухвалі зазначено, з яких саме мотивів виходив суд, обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави. При цьому, як вказано в ухвалі, судом серед іншого враховано також стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан, розглянуто питання щодо міцності його соціальних зв`язків, до чого і зводилися доводи сторони захисту та надані на підтвердження таких доводів докази.
При цьому, процесуальні рішення суду не є підставою для відводу головуючого у кримінальному провадженні та можуть бути оскаржені у передбаченому процесуальним законом порядку разом або окремо від остаточного судового рішення.

Враховуючи наведене, приходжу до переконання, що зазначені в заяві про відвід обставини не свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості головуючого у кримінальному провадженні.
За таких обставин у задоволенні заяви про відвід необхідно відмовити.

Керуючись статтями 75, 81 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України, відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1