ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2834/18 Номер провадження 11-кп/814/435/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

засудженої: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

представника ДУ ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2018 року,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2018 року в задоволенні спільного подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 - відмовлено.

Дійшовши такого висновку місцевий суд врахував, що до засудженої застосовувалось лише одне заохочення протягом всього періоду відбування покарання , а тому ця обставина може свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженої, проте не дає підстави вважати, що засуджена сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення і до неї може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішенням суду , засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно з ст. 81 КК України.

В обґрунтування поданої апеляції вказує, що вона є тяжко хворою та особою пенсійного віку, а тому не має можливості працювати. Проте , не дивлячись на вказані обставини , протягом перебування у виправній колонії , по мірі можливості виконує роботу на відділенні та виробництві. Також, у зв`язку з тяжким станом здоров`я не має можливості отримувати заохочення та своєю поведінкою доводити виправлення. Посилається в апеляції на виправлення, міцність соціальних зв`язків, зокрема те, що вдома її чекають похилого віку матір та троє онуків.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджена апеляцію підтримала та просила задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник установи виконання покарань не заперечував щодо задоволення апеляції засудженої, вказавши, що вона довела своє виправлення.

Мотиви суду

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні подання, місцевий суд дійшов до висновку , що засуджена не довела свого виправлення.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 засуджена вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 року, за ч.2 ст.307, ч.1 ст.311, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років 1 дня позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2017 року ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення з 20.10.2015 року по 27.10.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 20.10.2015 року, кінець строку відбування покарання 14.10.2020 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням щодо ОСОБА_7 , формально вона має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженої особи повинна мати протягом усього періоду відбування покарань і в усіх установах, де вона перебувала , а висновок суду про виправлення - має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженої особи.

Тими матеріалами , які містяться в особовій справі , не доведено , що поведінка засудженої ОСОБА_7 протягом усього періоду відбування покарання вказувала на її неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Так , протягом її перебування в установі виконання покарань №4 м. Дніпро Дніпропетровської області, засуджена ні стягнень, ні заохочень не мала, характеризувалася посередньо.

За час перебування в Державній установі « Надержинщинська виправна колонія (№65)» засуджена ОСОБА_7 характеризується добре, стягнень не має, має одне заохочення, не працевлаштована згідно з ст. 118 КВК України у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Одне заохочення , що отримане засудженою ОСОБА_7 протягом майже двох років перебування в установі виконання покарань , не свідчить про її неухильне бажання доводити виправлення.

Стаття 81 КК України , містить дві обов`язкові підстави для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання: сумлінна поведінка і ставлення до праці.

Як вбачається з матеріалів особової справи засуджена ОСОБА_7 на підставі ст. 118 КВК України не працевлаштована у зв`язку з пенсійним віком.

Згідно з положеннями вказаної статті засудженим, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", дозволяється працювати за їхнім бажанням з урахуванням висновку лікарської комісії колонії.

Таким чином , зазначені норми закону, не містять заборони працювати тим особам, які досягли пенсійного віку, а дають їм право вибору щодо праці з обов`язковим , при цьому , врахуванням їхнього тану здоров`я.

Матеріали особової справи та медична документація, долучена до апеляційної скарги, не містить висновку про заборону засудженій ОСОБА_7 працювати.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, не можуть вказувати на наявність у засудженої такого ставлення до праці , яке свідчить про її виправлення.

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що відбуття певного, визначеного ст. 81 КК України строку призначеного покарання та пасивне його відбування не дає підстав вважати, що засуджена довела своє виправлення та заслуговує на умовно дострокове звільнення.

Колегія суддів вважає , що районним судом правильно зазначено , що поведінка ОСОБА_9 свідчити лише про позитивні тенденції у її поведінці.

Обставини, наведені в апеляції засудженої на переконання її виправлення, зокрема щодо наявності міцних соціальних зв`язків, тяжкого стану здоров`я , не спростовують висновків суду і не є вирішальними для прийняття іншого рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженої слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2018 року щодо неї без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _____________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4