Справа № 183/6796/18
№ 1-кп/183/627/19

У Х В А Л А
21 лютого 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 368 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 368 КК України разом з угодою про визнання винуватості.
Обвинувачений вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди, однак їй не зрозуміла доля речових доказів по кримінальному провадженню, які були 02.10.2018 року долучені до матеріалів кримінального провадження.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить до переконання про неможливість затвердження угоди з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
В угоді про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_3 відповідальність за невиконання зобов`язання, які він повинен виконати визначена п. 5 та п. 6 угоди є різною, оскільки, як вбачається з п. 5 угоди невиконання обвинуваченим зобов`язань надає право прокурору відповідно до ст. 476 КПК України упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. В свою чергу п. 6 угоди передбачає притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 3891 України.
Проте, в судовому засіданні прокурор не зміг пояснити, коли саме та за яких умов до ОСОБА_3 може бути застосований п. 5 угоди, а в яких випадках п. 6, у разі невиконання ним угоди, що вказує на порушення вимог п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.
Однак, як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 з 11.10.2018 року за загальними обставинами передбаченими законом вийшов на пенсію, тобто на момент підписання угоди ОСОБА_3 вже був пенсіонером, що вказує на неправильність визначення прокурором анкетних даних обвинуваченого, що в свою чергу свідчить про недоречність погодженого додаткового покарання за угодою про визнання винуватості у вигляді позбавлення права обіймати в правоохоронних органах України строком на 2 (два) роки.
Разом з тим, неможливо залишити поза увагою і те, що в тексті угоди вказано «…. у ОСОБА_6 виник умисел на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 ….», відомості щодо наявності обвинувального вироку відносно вказаного в угоді про визнання винуватості ОСОБА_6 відсутні. Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченим цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а тому посилання в угоді про визнання винуватості на даних осіб суперечить кримінальному-процесуальному законодавству та порушує права та інтереси вищезазначених осіб.
В тексті угоди про визнання винуватості також зазначено, що «… ОСОБА_7 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП», однак відомостей про притягнення останнього до відповідальності текст угоди не містить, що також вказує на порушення ст. 17 КПК України.
Варто зазначити, що під час судового засідання прокурором не було надано жодного доказу на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 368 КК України, не надано жодного документу, який характеризував би особу обвинуваченого, що не дає суду можливості в повній мірі дослідити обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 надати правильну характеристику його особі для прийняття рішення про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.
В судовому засіданні стороною захисту було порушено питання, щодо долі речових доказів, які були долучені до кримінального провадження, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному проваджені стосовно ОСОБА_3 , зазначено, що 02.10.2018 року до матеріалів кримінального провадження було долучено речові докази.
Однак, з тексту угоди неможливо встановити, які саме докази були долучені, що вказує на неможливість вирішення питання щодо речових доказів у разі затвердження угоди про визнання винуватості, всупереч зазначеному в реєстрі прокурор в судовому засіданні повідомив, що речові докази в даному кримінальному проваджені відсутні, оскільки вони були долучені до матеріалів іншого кримінального провадження.
Зазначений реєстр також містить посилання на затримання ОСОБА_3 02.10.2018 року на 72 години та обрання 03.10.2018 року ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, однак в угоді про визнання винуватості не зазначено ані реквізитів постанови про затримання, ані реквізитів ухвали суду про обрання запобіжного заходу, в судовому засіданні прокурор не зміг пояснити, скільки саме часу ОСОБА_3 перебував під вартою, що також унеможливлює вирішення питання про залік досудового тримання під вартою ОСОБА_3 у разі затвердження угоди.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також те, що угоду надіслано до суду зі стадії досудового розслідування, а не досягнуто та надано під час судового провадження, суд, не ставить на обговорення питання про відповідність/невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє в затверджені угоди та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Крім того, необхідно також зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України містить вичерпний перелік ухвал, які підлягають оскарженню, ухвала про відмову в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження для продовження досудового розслідування окремому оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1