Справа № 546/125/18
Провадження №1-кп/550/15/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року смт. Чутове
Чутівський районний суд Полтавської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене 19.01.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019, по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні 1 малолітня дитина, працюючого головним інженером ТОВ «Артель промальп агро», військовозобов`язаного, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -
у с т а н о в и в:
19.01.2015 р. близько 07 год. 30 хв., ОСОБА_8 , керуючи належним йому автомобілем Volkswagen Caddy, ДРН НОМЕР_1 (далі автомобіль), рухаючись у світлу добу при опадах у вигляді туману зі швидкістю близько 90 км/год. по правому узбіччю автодороги Київ-Харків в напрямку м. Київ в с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дії, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив зіткнення з автобусом БАЗ-А079.23, ДРН НОМЕР_2 (далі автобус) під керуванням ОСОБА_9 , який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1467 від 23.11.2017 р., тяжкі тілесні ушкодження. Причиною дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 156 від 14.05.2015 р., стало порушення ОСОБА_8 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 "Про Правила дорожнього руху", згідно з яким водій транспортного засобу, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Водій ОСОБА_8 в умовах даної події мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом застосування своєчасних мір гальмування з метою зниження швидкості руху автомобіля, яким він керував, до швидкості автобусу, який рухався попереду, шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру. Порушення ОСОБА_8 п. 12.3 ПДР з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, визнав повністю і повідомив, що 19.01.2015 р. близько 05 год. він разом з ОСОБА_5 , який є засновником ТОВ «Елеваторінвестгруп», де він працював головним інженером, на власному автомобілі виїхали з м. Харків до м. Канів Черкаської області у службових справах. Автомобілем керував він. Рухались по автодорозі Київ-Харків в напрямку м. Київ. При під`їзді до с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області був сильний туман, видимість близько 100 м, а тому він рухався зі швидкістю близько 93-95 км/год. Автобус він побачив приблизно метрів за 15-30, не встиг зреагувати і допустив зіткнення з автобусом. Внаслідок зіткнення у нього спрацювала подушка безпеки. ОСОБА_5 , який під час зіткнення спав на передньому пасажирському місці, не був пристебнутий паском безпеки, т.я. відмовився пристебнутись. Після ДТП попросив пасажирів автобуса викликати швидку допомогу. Має стаж керування автомобілем з 2005 р. Після ДТП надавав потерпілому матеріальну допомогу, надавав йому послуги водія та їздив з ним в лікарні.
Крім пояснень ОСОБА_8 вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що 19.01.2015 р. близько 05 год. він разом з ОСОБА_8 , який працював головним інженером у ТОВ «Елеваторінвестгруп», засновником якої він є, на належному ОСОБА_8 автомобілі виїхали з м. Харків до м. Канів Черкаської області у службових справах. Автомобілем керував ОСОБА_8 . Вони їхали по автодорозі Київ-Харків в напрямку м. Київ. Він сидів на передньому пасажирському місці. Обставини ДТП не пам`ятає, т.я. спав. Все, що відбувалось після цього, погано пам`ятає, після ДТП стан його здоров`я погіршився. Обвинувачений матеріальної допомоги йому не надавав, провідував його під час лікування, але дуже рідко. Після ДТП тривалий час лікувався в Україні та в Білорусі, йому зроблено 8 медичних операцій. Просив суворо покарати обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що він працював директором у ТОВ «Елеваторінвестгруп», засновником якого є ОСОБА_5 , де ОСОБА_8 працював головним інженером. Знає, що в січні 2015 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , яиій керував автомобілем, потрапили в ДТП, внаслідок якої ОСОБА_5 потрапив у лікарню. ОСОБА_8 надавав ОСОБА_5 грошову допомогу на лікування, возив на своєму автомобілі у його справах.
Згідно висновку експерта № 156 від 14.05.2015 р. в умовах даної події: в діях водія автомобіля Volkswagen Caddy, ДРН НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогам п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди; водій ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення з автобусом БАЗ-А079.23, ДРН НОМЕР_2 , шляхом застосування своєчасних мір гальмування з метою зниження швидкості свого руху до швидкості руху даного автобуса, тобто шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР; в діях водія автобуса БАЗ-А079.23, ДРН НОМЕР_2 , ОСОБА_9 будь-яких невідповідностей з вимогами ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. Технічна можливість запобігання даній події не залежала від односторонніх дій водія автобуса БАЗ-А079.23, ДРН НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , а цілком визначалась діями водія ОСОБА_8 , що не прийняв своєчасних мір до зниження швидкості автомобіля.
Відповідно до додаткового висновку експерта № 1467 від 23.11.2017 р. проведенням судово-медичної експертизи наданої медичної документації на ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, які по механізму утворення можна розділити на декілька груп: - до першої групи відносяться: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню з переломами кісток черепу та кісток лицевого скелету, забійних ран та забоїв м`яких тканин голови, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля; - до другої групи відносяться: різані рани обличчя, які могли утворитись від дії предметів зі стоншеним краєм, яким могла бути і осип скла автомобіля. Тілесні ушкодження обох груп могли утворитись в строк та при обставинах, вказаних в постанові, і кваліфікуються лише в своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження, по ознаці небезпеки для життя.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, а також керуючись критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який сформульований у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 р. (заява № 16437/04, п. 43) та «Тихонов проти України» від 10.12.2015 р. (заява № 17969/09, п. 33), згідно з яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкрімінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, знайшла своє підтвердження і повністю доведена поза розумним сумнівом.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 00000029, станом на 12 год. 15 хв. 19.01.2015 р. у ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_8 встановлено, що він: відповідно до свідоцтва про шлюб від 28.04.2017 р. одружений; відповідно до свідоцтва про народження від 26.07.2017 р. є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відповідно до листа від 29.12.2017 р. № 3553/0/202-17 в Управлінні служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відсутні відомості або копії рішень суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно малолітнього сина ОСОБА_8 ; згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 19.12.2017 р. зареєстрований в АДРЕСА_1 ; згідно характеристики від 21.12.2017 р. № 2 працює головним інженером ТОВ «АРТІЛЬ ПРОМАЛЬП АГРО» та характеризується позитивно; згідно вимогам про судимість від 03.02.2015 р. № 622 та від 15.11.2017 р. № 5825/115/106-2017 раніше не судимий; згідно довідки КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 26.01.2015 р. № 601 на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває; згідно довідок КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» від 28.01.2015 р. № 568 та від 15.11.2017 р. № 6996 впродовж останніх 5 років за медичною допомогою не звертався; згідно довідки КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 16» від 15.11.2017 р. № 12898 у даному закладі не лікувався, за медичною допомогою останні 5 років не звертався; відповідно до листа Московського районного суду м. Харкова від 04.01.2018 р. № 01-24/4/2018 справи про його притягнення до адміністративної відповідальності за період 2015-2017 р. до суду не надходили.
Згідно досудової доповіді Московського районного сектору Харківського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.02.2018 р. ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький; виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не становить високої небезпеки для суспільства.
При призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином, та, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини та наслідки вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цього порушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розповідав про скоєне та каявся, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, обставину, що пом`якшує покарання, а також висновок досудової доповіді органу пробації, думку потерпілого щодо міри покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке буде, на думку суду, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових злочинів.
Одночасно суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, а тому вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, т.я. станом на момент ДТП його дії свідчать про незнання ним ПДР та відсутність належних навиків керування транспортними засобами, які привели до скоєння ДТП, внаслідок якої ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_8 надав суду письмове клопотання про звільнення його від відбуття покарання у зв`язку з амністією на підставі Закону України «Про амністію у 2016 р.».
Суд, керуючись ст.ст. 1, 9, 10, 11, 13 та 15 Закону України «Про амністію у 2016 р.», що 07.09.2017 р. набув чинності, вважає, що клопотання ОСОБА_8 про застосування до нього Закон України «Про амністію у 2016 р.» підлягає задоволенню, т.я. на день набрання чинності цим Законом він має дитину малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому не виповнилось 18 років, щодо якого він не позбавлений батьківських прав, визнаний винним у вчиненні необережного злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, який він вчинив не перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на певний строк з позбавлення права керувати транспортними засобами, кримінальне провадження щодо нього розглянуто судоми, але вирок стосовно його не набрав законної сили.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_8 , на якого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 р.», підлягає звільненню від відбування як основного так і додаткового покарання, т.я. після ДТП він до кримінальної та адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, що свідчить про дотримання ним ПДР.
У ч. 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ «СК «УСГ») пред`явлений цивільний позов про стягнення на його користь: з ОСОБА_8 950 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та 520 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, яка складається з витрат, понесених ним на придбання ліків та на проведення операцій, які були проведені в ТОВ «Британський офтальмологічний центр» (далі ТОВ «БОТ»), який знаходиться в м. Київ, та в Республіканському науково-практичному центрі онкології і медичної радіології ім. Н.Н.Александрова (далі Республіканський центр), який знаходиться в Республіка Білорусь; з ПАТ «СК «УСГ», з якою ОСОБА_8 09.10.2014 р. уклав договір про матеріальну відповідальність обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить стягнути відшкодування в розмірі ліміту страхування 150 000 грн. матеріальної шкоди, яка складається з витрат, понесених ним на придбання ліків та на проведення операцій, які були проведені в ТОВ «БОТ» та в Республіканському центрі та 5 000 грн. моральної шкоди.
Свій цивільний позов ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП, винним в якій є ОСОБА_8 , він отримав тяжкі тілесні ушкодження, стан його здоров`я погіршився і він став особою з інвалідністю ІІ групи, має постійні головні болі та поганий сон, переніс 8 медичних операцій, пройшов тривалий курс реабілітації, витратив значні кошти на лікування, належне йому ТОВ «Альп-пром» фактично припинило свою діяльність, його відносини з друзями та родичами змінились.
ОСОБА_8 позов визнав частково в розмірі 6 000 грн. матеріальної шкоди, в іншій частині просив в задоволенні позову відмовити. Крім того, після ДТП він передав ОСОБА_11 , співмешканці ОСОБА_5 , 13 992 грн. на лікування останнього. Надав відзив на позов.
ПАТ «СК «УСГ» надало відзив на позов ОСОБА_5 та заперечення на доповнення до його позовної заяви, в яких повідомило, що позов не визнає, вважає його передчасним, т.я. провести виплату не може до набрання рішенням суду, яке встановить вину ОСОБА_8 у ДТП, законної сили.
При вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_8 та ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, суд враховує те, що винним в ДТП є ОСОБА_8 , який 09.10.2014 р. уклав договір з ПАТ «СК «УСГ» про матеріальну відповідальність обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та згідно з полісом № А1/7100520 від 09.10.2014 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 10.10.2014 р. по 09.10.2015 р., страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 грн. і за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП, винним в якій є ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_5 заподіяна майнова та моральна шкода, а тому він має право на відшкодування даної шкоди.
Враховуючи заявлені ОСОБА_5 позовні вимоги в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди, яка складається з витрат, понесених ним на придбання ліків та на проведення операцій, які були проведені в ТОВ «БОЦ» та в Республіканському центрі, встановлено, що розмір майнової шкоди, відповідно до приписів ст.ст. 1166, 1177, 1187 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходячи з заявлених позовних вимог та наданих суду доказів, становить 57 553 грн. 54 коп., яка складається з: витрат на придбання ліків і консультацію у лікаря в розмірі 17 553 грн. 54 коп. та витрат на проведення операцій в ТОВ «БОЦ» в розмірі 40 000 грн., а тому суд вважає, позов в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню і дана сума повинна бути стягнута з ПАТ «СК «УСГ», яке несе матеріальну відповідальність згідно з полісом № А1/7100520 від 09.10.2014 р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_8 на те, що він надав грошову допомогу у розмірі 13 992 грн. на лікування ОСОБА_5 , перераховуючи грошові кошти на рахунок ОСОБА_11 , співмешканки потерпілого (т. 3 а.с. 28-31), т.я. у наданих суду дублікатів квитанцій призначенням платежів зазначено «Поповнення картки/рахунку» і ОСОБА_8 не надав доказів того, що по зазначеним квитанціям кошти перераховувались саме на лікування ОСОБА_5 .
Суд вважає, що витрати, понесені ОСОБА_5 на придбання ліків відповідно до чеків, які містяться в т. 2 а.с. 113-116 (чеки від 25.04.2018 р., 03.09.2018 р., 10.09.2018 р., 22.09.2018 р., 04.10.2018 р., 05.11.2018 р., 29.11.2018 р., 12.12.2018 р., 13.12.2018 р., 23.12.2018 р.), не підлягають стягненню з відповідачів, т.я. ОСОБА_5 не надав виписок з медичних карток та рецептів у підтвердження того, що зазначені ліки були йому призначені лікарем у період з 25.04.2018 р. по 23.12.2018 р. Суд не приймає до уваги доказ, який наданий ОСОБА_5 у підтвердження призначення йому ліків (т. 2 а.с. 110), т.я. він не відповідає вимогам, встановлених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.2005 р. № 360 «Про затвердження Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків» стосовно порядку виписки рецептів.
Суд вважає, що витрати понесені ОСОБА_5 на курс лікування (квитанція від 01.10.2018 р. № 199106) (т. 2 а.с. 116) не підлягають стягненню з відповідачів, т.я. позивач не надав доказів призначення йому даного лікування.
Суд не бере до уваги надані ОСОБА_5 чеки за придбання продуктів харчування, речей, конвертів, оплати рекомендованих листів, пального (бензину), т.я. вони не відносяться до витрат, понесених на лікування, а також чеки, з яких неможливо встановити товари, які були за ними придбано.
Згідно ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Враховуючи, що ОСОБА_5 не надав доказів того, що відповідним закладом охорони здоров`я йому було рекомендовано лікування в іноземній державі і це лікування було узгоджено з ПАТ «СК «УСГ», яка має здійснити страхове відшкодування, суд вважає, що витрати ОСОБА_5 на лікування, яке йому було проведено в Республіканському центрі, відшкодуванню не підлягають.
Згідно ст.ст. 23 ч. 1, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, враховуючи надане ОСОБА_12 суду обґрунтування та доказів стану здоров`я, тяжкості та характеру отриманих тілесних ушкоджень, яких він зазнав у зв`язку з ДТП, і внаслідок якої став особою з інвалідністю 2 групи, ступень вини ОСОБА_8 у даній ДТП, рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та фізичних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його житті, а також враховуються вимоги співразмірності, розумності і справедливості, суд вважає, що ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода, а тому на його користь з ОСОБА_8 повинно бути стягнуто 250 000 грн., а з ПАТ «СК «УСГ», виходячи з приписів ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в розмірі 2 877 грн. 68 коп., а тому цивільний позов в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Суд не вбачає підстав для скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області на майно, яке належить ОСОБА_8 на автомобіль Volkswagen Caddy, ДРН НОМЕР_1 (ухвала від 29.12.2017 р.), та на все рухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (ухвала від 19.01.2018 р.), т.я. арешт на зазначене майно був накладений з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а судом при розгляді даного кримінального провадження частково задоволений цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_8 заподіяної моральної шкоди, і за рахунок арештованого майна буде забезпечене виконання рішення суду в цій частині.
По кримінальному провадженню понесені процесуальні витрати - проведена експертиза, вартість якої складає 982 грн. 08 коп., яка повинна бути стягнута з ОСОБА_8 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Клопотань про застосування до ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили запобіжного заходу не надійшло.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 1, 9, 10, 11, 13, 15 Закону України «Про амністію у 2016 р.», суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи.
На підставі Закону України «Про амністію у 2016 р.» ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та від відбуття додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_5 57 553 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 2 877 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 60 431 грн. 22 коп.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 250000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 982 грн. 08 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Речові докази по справі:
- автомобіль Volkswagen Caddy, ДНЗ НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 , вважати повернутим як йому належний;
- автобус БАЗ-А079.23, ДНЗ НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_13 , вважати повернутим як йому належний.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вирок.

Суддя ОСОБА_1