Справа № 308/584/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Тхір О.А. за участю секретаря Віраг Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо неповернення, вилученого майна, та зобов`язання вчинити дії щодо передачі на відповідальне зберігання майна, -,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка мотивована тим, що слідчий безпідставно не вчиняє дій щодо повернення йому, як добросовісному набувачу, придбаного ним автомобіля.

За матеріалами скарги встановлено, що 2 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні № 00040071, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, накладено арешт на автомобіль марки «SKODA OCTAVSA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 VIN- кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску, законним володільцем якого є ОСОБА_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном. Підставою для накладення арешту слугувало те, що вказане майно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні та може мати доказове значення для з`ясування обставин вчинення злочину. На даний час автомобіль зберігається на території прилеглій до адміністративної будівлі Ужгородського ВП, а не на штрафмайданчику, і до такої території вхід вільний, автомобіль зберігається на вулиці під відкритим небом, в зв`язку з чим на нього впливають природні явища, опади, морози, які спричиняють пошкодження кузову у вигляді корозії, та може завдати збитків володільцю. В зв`язку з цим, звернувся до слідчого в даному провадженні з клопотанням про передачу йому на відповідальне зберігання даного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, однак постановою слідчого від 03.01.2009 року, йому відмовлено в задоволенні такого клопотання.

В зв`язку з наведеним, та посилаючись на низку норм КПК України, які регулюють дані правовідносини щодо арешту майна, скасування арешту майна, та на норми міжнародного права, які захищають права власників майна, просить скасувати постанову слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Опаленик М.Ю. від 03.01.2019 року в даному кримінальному провадженні про відмову в задоволенні клопотання, та просить слідчого суддю частково скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 22.12.2018 року на належний йому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в частині заборони користуватись таким майном, та зобов`язати слідчого передати дане майно на відповідальне зберігання законному володільцю ОСОБА_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в якому також вказав, що подану скаргу на бездіяльність слідчого та клопотання про часткове скасування арешту майна підтримує в повному обсязі та просить задовольнити,

Слідчий в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку, встановленому КПК України.

Неявка, належно повідомлених учасників, не перешкоджає розгляду даної справи відповідно до положень ст. 174 КПК України.

У зв`язку з неявкою усіх учасників провадження, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України.

Зважаючи на доводи скарги, дослідивши додані до скарги докази, слідчий суддя доходить наступних висновків.

Так, судом встановлено, що в провадженні СВ Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 00040071, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Оскільки автомобіль постановою слідчого було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 00040071 від 17 грудня 2018 року і ризики, передбачені ч.1 ст.170 КК України, були очевидними, то ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки «SKODA OCTAVSA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 VIN- кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску, законним володільцем якого є ОСОБА_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вилучені 16.12.2018 року під час огляду місця події у міжнародному пункті пропуску «Ужгород», що в м. Ужгород, по вул. Собранецькій, заборонивши відчуження, розпорядження та користування даним майном. Під час розгляду клопотання про арешт майна володілець такого майна ОСОБА_1 був відсутній, та свої доводи, міркування та клопотання не надав.

03.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого в даному кримінальному провадженні про передачу йому вищезазначеного вилученого майна на відповідальне зберігання. Постановою слідчого від 03.01.2019 у задоволенні такого клопотання відмовлено. Проаналізувавши дану постанову про відмову в задоволенні клопотання, зважаючи на її обґрунтування, слідчий суддя доходить висновку, що слідчий діяв в межах повноважень та відповідно до норм КПК України, тому вимоги скарги в частині скасування такої постанови є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Одночасно, розглядаючи вимоги скарги в частині клопотання про часткове скасування арешту належного заявнику майна: автомобіля марки «SKODA OCTAVSA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 VIN- кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску, законним володільцем якого є ОСОБА_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та щодо зобов`язання слідчого вчинити дії, слідчий суддя вважає, що такі підлягають до задоволення з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, власник майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Оскільки заявником таке клопотання про часткове скасування арешту заявлено одночасно зі скаргою на бездіяльність слідчого, така скарга розглядається слідчим суддею та клопотання про скасування арешту майна віднесено до компетенції слідчого судді, в зв`язку з цим, клопотання може бути розглянуто в даному провадженні з метою економії процесуального часу.

Арешт майна може бути скасовано повністю ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

У свою чергу, слідчий суддя звертає увагу на норми ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Заявник вказує у клопотанні, що накладення арешту на автомобіль з правом позбавленням його права користування ним позбавляє основного права мирно володіти належним йому майном. Крім того зауважує, що передача такого майна йому на відповідальне зберігання забезпечить належне збереження та догляд такого майна. А він в свою чергу зобов`язується не перешкоджати вчиненню необхідних слідчий та процесуальних дій, пов`язаних з розслідуванням даного кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що на даний час провадження у справі не закінчено, проводиться досудове розслідування. На теперішній час не досягнута мета, з якою накладався арешт майна, а саме, не вичерпані усі можливості щодо отримання доказів, які б могли свідчити про наявність або відсутність складу злочину, в тому числі шляхом проведення процесуальних дій із речовим доказом.

Слідчий суддя враховує і ті обставини, що органом досудового розслідування не надано доказів повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ст.290 КК України у кримінальному провадженню №0000238 від 16.08.2018 року, не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст.128 КПК України, відсутні відомості про причетність будь-якої особи до вчинення злочину з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні. Крім того, слідчий не надав будь-яких заперечень щодо скасування арешту майна, належного ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з протоколом Першим Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно з главою 21 Інструкції № 34/15 зберігання автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину та були визнанні речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, провадиться за письмовим дорученням слідчого, прокурора, суду протягом досудового чи судового слідства відповідними службами органів внутрішніх справ (якщо вони не можуть бути передані на зберігання власнику, його родичам чи іншим особам, а також організаціям), керівники яких видають про це розписку, що приєднується до матеріалів справи. У розписці зазначається, хто є відповідальним за збереження прийнятого транспортного засобу.

Враховуючи те, що арешт майна носить тимчасовий характер, з арештованим майном протягом строку досудового розслідування, яке триває понад місяць, проведено необхідні першочергові слідчі дії, призначено експертизи, та те, що на даний час достовірно не встановлено, що вилучене майно містить на собі слідову картину кримінального правопорушення, а також, зважаючи на можливість псування вилученого майна в ході його тривалого зберігання у непристосованих для цього умовах, слідчий суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами володільця майна вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_1 в частині часткового скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль та свідоцтва на право власності, а саме, слід скасувати заборону користуватись таким майном, так як на даному етапі досудового розслідування, арешт майна в частині заборони розпоряджатись таким забезпечить потреби досудового розслідування та завдання кримінального провадження, та, у зв`язку з цим, покласти на останнього обов`язок забезпечити зберігання даного майна до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Разом з тим, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя із врахуванням положень ч.1 ст.100 КПК України не вбачає перешкод для передачі вказаного речового доказу на відповідальне зберігання його власнику в разі часткового скасування арешту в частині можливості користування автомобілем.

Зважаючи, що арештоване майно залишається речовим доказом у справі, а тому може виникнути необхідність проведення з ним слідчих дій на стадії досудового розслідування або його огляду як речового доказу на стадії судового розгляду, слідчий суддя вважає необхідним залишити чинною заборону відчуження вказаного майна до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 131, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВА ЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого та скасування арешту майна задовольнити частково.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2018 року на автомобіль марки «SKODA OCTAVSA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 VIN- кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску, законним володільцем якого є ОСОБА_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 в частині заборони користуватись таким майном.

Залишити у дії заборону розпоряджатися таким майном (здійснювати відчуження даного майна): автомобілем марки «SKODA OCTAVSA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 VIN- кузов № НОМЕР_2 , 2007 року випуску, законним володільцем якого є ОСОБА_1 та на свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , - до прийняття остаточного рішення у справі.

З метою забезпечення виконання даної ухвали вищевказане майно (автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), арешт щодо якого частково скасовано, - передати власнику ОСОБА_1 на відповідальне зберігання.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Вказана ухвала підлягає до негайного виконання слідчим та (або) прокурором.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя О.А.Тхір