ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/3443/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/819/65/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційний суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні спільного подання начальнику ДУ «Голопристанська виправна колонія №7-міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня» та голови спостережної комісії Голопристанської РДА про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлизаветівка, Снігурівського району, Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

останній раз засудженого 20.02.2015р. Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.262, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком покарання, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.11.2010 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 03.03.2016р. на підставі Закону України від 26.11.2015р. № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» згідно із ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.06.2010р. по 16.06.2010р., з 06.08.2010р. по 11.01.2011р. та з 24.11.2014р. по 24.03.2015р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
початок строк: 24.11.2014р., кінець строку - 16.03.2020р.,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те, що 26.03.2014р. ОСОБА_8 був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.11.2010р. умовно-достроково на строк 10 місяців 14 днів. Натомість, зазначений захід не вплинув на ОСОБА_8 , не став для нього стимулом до виправлення, ведення суспільно-корисного способу життя і законослухняної поведінки, оскільки, маючи не погашену та не зняту судимість, будучи таким, що звільнений умовно-достроково, під час невідбутої частини покарання 07.11.2014р. та 14.11.2014р. ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.262 КК України. З наведеного вбачається, що засуджений ОСОБА_8 має схильність до вчинення злочинів проти власності, не усвідомлює необхідності свого виправлення, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання використовує для досягнення своїх злочинних цілей; застосовує до потерпілих осіб фізичне насильство, що вказує на тенденцію засудженого до посилення тяжкості вчинюваних ним злочинів, прогресування злочинної свідомості (злочинного світогляду). Отже, суд не знайшов достатніх доказів його дійсного виправлення, які б переконали у тому, що засуджений після звільнення з місць позбавлення волі не вчинить нового злочину, буде проявляти самокерованість і правослухняність у поведінці і не становитиме загрози для суспільства.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги вимоги ст.81 КК України, зокрема те, що він відбув строку покарання, має 6 заохочень, 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, позитивно характеризується адміністрацією установи відбування покарань. Вважає, що довів своє виправлення в повному обсязі. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , який підтримали апеляційні вимоги, наведені засудженим, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованою судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз за порушення режиму відбування покарання, має 6 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. На промисловій зоні не працевлаштований за хворобою, але приймає участь у роботах по благоустрою відділення та прилеглої території. По відношенню до працівників адміністрації ввічливий та тактовний. Має позов згідно вироку суду в сумі 37601, 81 грн., але виконавчого листа до бухгалтерії установи не надходило.

Згідно протоколу №5 від 15.03.2018 року, ОСОБА_8 відмовлено в заміні призначеного покарання більш м`яким, як такому, що став на шлях виправлення, але потребує подальшого лікування.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_8 про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_8 на позитивну характеристику, наявність 6 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про його особу в цілому за весь час відбування покарання, який, будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних злочинів, у 2010 році умовно-достроково звільнившись з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, і протягом невідбутої частини покарання вчинив нові умисні злочини, в тому числі із застосуванням фізичного насильства, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які стосуються аналізу характеристики особи засудженого в цілому, та звертає увагу на те, що за останній час відбування покарання ОСОБА_8 не заохочувався, а отже не прагнув до застосування пільг (а.п. 6).

Указане свідчить про те, що він лише став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді спільного подання про застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у тому числі його права на захист, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2