Справа № 308/613/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням слідчого ОСОБА_2 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000973 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України, відомості про яке 22.09.2018 внесені до ЄРДР, про арешт майна, при вирішенні питання про призначення справи до розгляду,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000973 від 22.09.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 21.09.2018 близько 19 години, ОСОБА_4 , 1979 року народження, перебуваючи на МП «Неветленфолу», Закарпатської митниці ДФС, під час перетину державного кордону Україна-Румунія, під час митного оформлення пред`явив підроблене доручення № 2018/873 від 14.05.2018 на право користування автомобілем марки «Ford transit», реєстраційний номерний знак Польської республіки НОМЕР_1 , 1995 року випуску, як підставу для переміщення вказаного транспортного засобу. Окрім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 21.09.2018 до чергової частини Виноградівського ВП ГУНП в Закарпатській області, надійшло повідомлення про те, що 21.09.2018 біля 19.05 год. гр. ОСОБА_4 , 1979 р.н., намагався дати старшому державному інспектору ВМО №1 МП «Дяково» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_5 , неправомірну вигоду в сумі 250 гривень, за безперешкодне перевезення через митний кордон України автомобілем марки «Ford transit», реєстраційний номерний знак Польської республіки НОМЕР_2 року випуску. 21.09.2018 працівниками митниці ВМО №1 МП «Неветленфолу» Закарпатської митниці ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил №4562/30500/18 складеного відносно ОСОБА_4 , було вилучено транспортний засіб, автомобіль марки «Ford transit» реєстраційний номерний знак Польської республіки НОМЕР_1 , 1995 року випуску із номером кузова № НОМЕР_3 , а також технічний паспорт транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.12.2016 та поміщено до складу Закарпатської митниці ДФС, що за адресою: Виноградівський р-н, с.Неветленфолу, вул.Заставна, б/н. 25.03.2019 додатково оглянуто транспортний засіб, автомобіль марки «Ford transit» реєстраційний номерний знак Польської республіки НОМЕР_1 на території складу Закарпатської митниці ДФС, що за адресою: Виноградівський р-н, с.Неветленфолу, вул.Заставна, б/н, а також оглянуто технічний паспорт транспортного засобу НОМЕР_1 від 16.12^2016.Приймаючи до уваги, що вказаний автомобіль являється предметом неправомірної вигоди, а також технічний паспорт до нього, а тому і мають значення речового доказу у відповідності до ст.98 КПК України.

З посиланням на викладене слідчий просить накласти арешт на вказаний у клопотанні транспортний засіб.

Ознайомившись з поданим клопотанням та доданими до нього документами, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, вищезазначених вимог закону слідчий при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався.

Всупереч імперативним вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого не зазначено підставу і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

В свою чергу, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає конкретні випадки, в разі наявності яких може бути взагалі розглянуто питання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Проте, як встановлено слідчим суддею, у внесеному клопотанні про арешт майна не обґрунтовано, які обставини у кримінальному провадженні за № 0000973 від 22.09.2018 року слідчий планує довести внаслідок накладення арешту на транспортний засіб у той час, як відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, згідно з диспозицією якої встановлено відповідальність за використання завідомо підробленого документа. Окрім того, відомості внесені до ЄРДР за кваліфікацією ч.1 ст. 369 КК України також не дають можливості зробити висновок, що вказаний у клопотанні автомобіль має відношення до можливого надання підозрюваним вигоди старшому державному інспектору у якості предмету неправомірної вигоди, як про це зазначено в постанові про визнання речовими доказами по кримінальному провадженні від 25.03.2019 року та самому клопотанні про накладення арешту на майно, оскільки в даному випадку предметом надання неправомірної вигоди можуть бути лише ті 250 гривень, про які йдеться в клопотанні.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Оскільки встановлено, що погоджене прокурором клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя вважає не можливим розглянути його, як про це просить в клопотанні слідчий.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до зазначених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, який його погодив, та для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого ОСОБА_2 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000973 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України, відомості про яке 22.09.2018 внесені до ЄРДР, про арешт майна повернути прокурору відділу прокуратури Закарпатської області раднику юстиції ОСОБА_3 - для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна), в порядку та в межах строків, визначених КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1