Єдиний унікальний номер 243/2609/18
Номер провадження 11-кп/804/217/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в складі:

головуючого судді Смірнової В.В.

суддів: Савкової С.В., Залізняк Р.М.

секретаря судового засідання Ямчук О.М.

прокурора Струкова А.О.

перекладача ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м.Бахмут Донецької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в Молдові, громадянина ОСОБА_5 Федерації, росіянина, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця ВЧ А0281, такого, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_2 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст.121 ч.1 КК України, за наступних обставин.

22 січня 2018 року близько 06 години 30 хвилин військовослужбовець військової частини А0281 ОСОБА_2, перебуваючи на території військової частини А0281 в приміщені кімнати № 24, яка розташована на першому поверсі санаторію «Донбас» за адресою: м. Словянськ Донецька область вул. Костюріна, 2, знаходячись у стані алкогольного спяніння, де в той же час та в тому ж місті на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків між ним та військовослужбовцем ВЧ А0281 ОСОБА_6, усвідомлюючи суспільно небезпечний протиправний характер своїх дій, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання виник протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6, ОСОБА_2 дістав з ножн, які були у нього на правому боці ременя ніж, яким наніс удар по спині з лівого боку ОСОБА_6, який від отриманого удару впав на підлогу.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а саме: проникаюче колото-різане поранення лівої підпахової ділянки грудної клітини з лівобічним гемотораксом, яке утворилося від однієї ударної дії гострого предмету (знаряддя, зброї), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 прохає змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_2 покарання, застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню, а вирок суду слід змінити в частині призначеного покарання, за таких підстав.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення апелянтом по суті не оскаржуються.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону, суд при винесенні вироку дотримався не в повній мірі.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, судом І інстанції враховано, а апеляційним судом перевірено фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого ОСОБА_2 до скоєного, а також дані про його особу, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебуває, врахував його вік, наявність постійного місця проживання, за яким характеризується позитивно, службову позитивну характеристику, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав у повному обсязі; обставину, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України є скоєння злочину у стані алкогольного спяніння, обставину, що помякшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України є визнання провини та щире каяття.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 неможливе без ізоляції від суспільства. Покарання обвинуваченому призначено судом відповідно до вимог закону, але за своїм видом та розміром є явно суворим.

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та обставин справи, суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує щире, а не уявне каяття обвинуваченого ОСОБА_2, активне сприяння розкриттю злочину, те, що до кримінальної відповідальності він притягається уперше, а також те, що ОСОБА_2 будучи громадянином ОСОБА_5 Федерації, вступив до лав Збройних сил України та здійснював захист незалежності та територіальної цілісності України, а тому колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом'якшують покарання та такими, що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і вважає за необхідне, застосувати до ОСОБА_2 вимоги ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.1 ст. 121 КК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обовязки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочині, а тому остаточне покарання ОСОБА_2 слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, однак без застосування ст.ст. 75, 76 КК України, як про це просить апелянт; враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також другорядну роль кари, як мети покарання.

Обставини справи судом з'ясовано повно і об'єктивно. Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково, вирок суду в частині призначеного покарання змінити, застосувати вимоги ст.69 КК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2018 року щодо ОСОБА_2 змінити, в частині призначення покарання.

ОСОБА_2 вважати засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали..

Судді: