Постанова
іменем України
13 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 756/15427/16-к
провадження № 51-1980 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року в кримінальному провадженні № 0008231 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 24 вересня 2014 року близько 14:00, перебуваючи біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , під час побутового конфлікту умисно завдав ОСОБА_6 одного удару кулаком у ділянку лівого ока, чим заподіяв потерпілому легких тілесних ушкоджень.
У підготовчому судовому засіданні 26 січня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва задовольнив клопотання обвинуваченого та постановив ухвалу про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, а кримінальне провадження щодо нього закрив.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 11 травня 2017 року рішення місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вказані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На думку адвоката, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК районний суд не дотримався вимог ст. 368 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме не дослідив обставин справи, не перевірив правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК та не допитав потерпілого ОСОБА_6 , чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Також адвокат стверджує про те, що суд першої інстанції не перевірив належним чином того, що передбачені частинами 2 та 3 ст. 49 КК підстави для зупинення або переривання перебігу строку давності за цей злочин відсутні, внаслідок чого, як він вважає, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Зауважує на тому, що при перегляді справи за аналогічними доводами, наведеними в апеляційній скарзі потерпілого, суд апеляційної інстанції на ці порушення уваги не звернув та безпідставно залишив у силі рішення місцевого суду, а тому постановлена апеляційним судом ухвала не може вважатися законною.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 вимоги касаційної скарги підтримали.
Прокурор ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 з наведеними в касаційній скарзі доводами не погодились і просили залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_5 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який найбільш суворим покаранням є виправні роботи на строк до одного року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло два роки.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення мали місце 24 вересня 2014 року, тому на момент розгляду місцевим судом кримінального провадження передбачений законом строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вказаний злочин сплинув.
У підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції 26 січня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.
Заслухавши думки учасників, районний суд дане клопотання задовольнив та постановив ухвалу про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, а кримінальне провадження закрив.
Зі змісту цієї ухвали вбачається, що її постановлено судом із додержанням положень статей 284 286, 314, 370, 372 КПК, вона є належним чином умотивованою.
Доводи, зазначені адвокатом ОСОБА_7 у касаційній скарзі про те, що, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не перевірив обставин, передбачених частинами 2 та 3 ст. 49 КК, а тому безпідставно звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності, не можна визнати прийнятними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що свідчили б про ухилення ОСОБА_5 від досудового слідства, оголошення його в розшук або вчинення ним іншого злочину.
Також безпідставними є й доводи у цій скарзі про невиконання судом вимог ст. 368 КПК, оскільки положення вказаної норми стосуються питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Переглядаючи справу за аналогічними доводами, наведеними в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність прийнятого місцевим судом рішення і своєю мотивованою ухвалою в задоволенні скарги відмовив.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено обґрунтування прийнятого рішення та мотиви, якими керувався цей суд.
Під час перевірки вказаних судових рішень суд касаційної інстанції не встановив порушень норм матеріального чи процесуального права, які були би підставами для їх зміни чи скасування, а тому в задоволенні касаційної скарги слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3