Номер провадження: 11-сс/813/290/19
Номер справи місцевого суду: 520/2191/19 1-кс/520/1559/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2019 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000429 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 23:00 години до 06:00 години ранку наступної доби з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 02 квітня 2019 року.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України в повній мірі підтверджується долученими до клопотання доказами. Окрім того, слідчий суддя дійшов до переконання про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Натомість, слідчий суддя дійшов висновку про те, що прокурором не доведена наявність ризику можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, а також ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи дані, які характеризують підозрюваного, його вік та стан здоров`я, наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, вважаючи, що зазначений запобіжний захід здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнені доводи осіб, яки їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи. Захисник зазначив, що в порушення положень КПК України в ухвалі слідчого не наведено доводів щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України. Також захисник зазначив, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні будь-які докази, які доводять існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки за тривалий час проведення досудового розслідування (майже 3 роки) підозрюваний ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування та суду, з`являвся за першою вимогою до слідчого, не здійснював жодних дій, направлених на вплив свідків. Крім того, в апеляційній скарзі захисник заперечував факт наявності у ОСОБА_8 статусу підозрюваного в кримінальному провадженні, оскільки в порушення вимог ч.4 ст.278 КПК України відповідна інформація щодо повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні ним злочину не була внесена слідчим до ЄРДР.

Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просив, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з розміром застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 11350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 20 000 000 (двадцять мільйонів) гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо незаконного впливу на свідків, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Прокурор наголошує, що в даному випадку наявні ознаки справжнього суспільного інтересу, оскільки внаслідок дій підозрюваного ОСОБА_8 були спричинені тяжкі наслідки державним інтересам.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 , підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, водночас заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги іншої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони обвинувачення та захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в цілому дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 78 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно зі змісту мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст. 364 КК України, на даному етапі досудового розслідування, можна вважати обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що на початку 2007 року у директора ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_10 виник корисливий умисел на незаконне відчуження та зміну функціонального використання земельної ділянки, яка знаходилася в межах земель, переданих у постійне користування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є. Таїрова» УААН з призначенням «під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей» та в подальшому на розділення її на менші земельні ділянки із функціональним призначенням «для ведення садівництва».

До вчинення злочину ОСОБА_10 залучив заступника директора ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова» УААН ОСОБА_11 та директора ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_8 , з якими вступив у злочину змову, зацікавивши їх тим, що вони також отримають у власність по земельній ділянці.

З метою реалізації спільного злочинного умислу, 13 вересня 2007 року ОСОБА_10 підготовив та направив лист президенту Української академії аграрних наук ОСОБА_12 , в якому просив надати дозвіл на вилучення із землекористування земельну ділянку площею 10,73 га.

Президією Української академії аграрних наук видано постанову від 20 вересня 2007 року, якою надано згоду на вилучення із землекористування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова» УААН земельної ділянки для створення садового товариства.

26 травня 2009 року ОСОБА_10 склав та направив голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_13 лист, в якому, посилаючись на постанову президії Української академії аграрних наук, зазначив, що ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН не заперечує проти припинення права постійного користування частиною земельної ділянки загальною площею 10,73 га та віднесення її до земель запасу.

Голова Овідіопольської РДА ОСОБА_13 , на підставі листа ГУ Держкомзему у Одеській області №2-4-14/4542 від 15.09.2009 року, на підставі п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, листом №1/35/01-2406 від 17.09.2009 року повідомила ОСОБА_10 про те, що вказані землі відносяться до особливо цінних земель, тому їх вилучення не відноситься до компетенції районної державної адміністрації.

Отримавши зазначений лист, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, розробили новий злочинний план, згідно з яким, їм необхідно було отримати від Президії УААН дозвіл на вилучення з права постійного користування Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова дві земельні ділянки загальною площею 86,92 га, до складу однієї з яких входитиме земельна ділянка площею 10,73 га та передачі її у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», при цьому без розробки проекту землеустрою змінити документально її функціональне призначення на «для ведення товарного виробництва».

З метою реалізації спільного злочинного умислу, ОСОБА_10 направив відповідного листа на адресу Президента Української академії аграрних наук ОСОБА_12 .

Постановою Президії УААН від 23.12.2009 року №20 надано згоду на вилучення із землекористування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН земельних ділянок загальною площею 86,92 га та передачу їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН. Окремою постановою за тим же номером внесені зміни до постанови Президії УААН від 20 вересня 2007 року.

Для завершення злочинного умислу, в період з 10.05.2010 року по 03.08.2010 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, повідомили про свій злочинний план головного спеціаліста юридичного відділу апарату Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_14 та голову Держкомзему в Овідіопольському районі ОСОБА_15 , які погодились на участь у злочинних діях, спрямованих на незаконне вилучення з права постійного користування ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН земельної ділянки площею 10,73 га.

З метою розробки проекту землеустрою для відведення земельних ділянок, вказані особи звернулись до фізичної особи-підприємця ОСОБА_16 (ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ), який, на підставі ліцензії АВ №553650 від 12.08.2010 року, надавав послуги на проведення робіт із землеустрою, землевпорядних робіт.

Згідно спільного злочину наміру ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , для формального виконання вимог ст. 123 Земельного Кодексу України, ОСОБА_16 повинен був розробити проект землеустрою для відведення земельних ділянок, включивши туди осіб, які працюють ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» та ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова», а також формальних отримувачів земельних ділянок - третіх осіб, земельними ділянками яких учасники злочинної групи зможуть розпорядитися на власний розсуд. Даний проект землеустрою, згідно спільної домовленості, ОСОБА_15 , повинен був затвердити, незважаючи на його невідповідність чинному законодавству. За виконання документів із землеустрою ОСОБА_16 також повинні були відійти номінально у власність земельні ділянки, які формально будуть оформлені на наближених до нього осіб.

ОСОБА_14 , згідно спільного злочинного плану, користуючись тим, що вона є працівником юридичного відділу апарату райдержадміністрації та виконує обов`язки начальника юридичного відділу, здійснить розробку проектів розпоряджень райдержадміністрації за зверненнями ОСОБА_11 та ОСОБА_8 про передачу права постійного користування земельними ділянками загальною площею 86,92 га від ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» до ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» зі зміною виду функціонального призначення, а після цього й проект розпорядження за зверненням ОСОБА_8 про припинення права постійного користування на земельну ділянку площею 10,73 га та передачу її до земель запасу (за межами населених пунктів), забезпечить реєстрацію заяв підставних осіб в канцелярії Овідіопольської РДА, підпише їх як виконавець та голова юридичного відділу апарату райдержадміністрації та завізує їх у заступників голови Овідіопольської районної державної адміністрації.

За злочинним планом, ОСОБА_15 , користуючись службовим положенням, зобов`язався погодити від свого імені проекти розпоряджень райдержадміністрації, розроблені ОСОБА_14 .

Діючи за спільним злочинним планом, заступник директора ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_11 30.07.2010 року склав та направив голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_17 лист №377, в якому просить передати у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» земельні ділянки загальною площею 86,92 га.

У свою чергу, директор ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_8 склав та направив лист № 163 від 30.07.2010 року до голови Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_17 , в якому вказав, що погоджує прийняття у постійне користування земельних ділянок загальною площею 86,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані листи, потрапили на виконання до ОСОБА_14 , яка, згідно злочинного плану, діючи всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, склала та завізувала проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, про припинення права постійного користування на земельні ділянки площею 86,92 га (68,14 га та 18,78 га), які були надані ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей та передачу їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова», але вже для ведення товарного сільгоспвиробництва.

ОСОБА_15 , діючи за злочинним планом, всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, поставив візу у проекті розпорядження, розробленому ОСОБА_14 , чим засвідчив, нібито, законність видачі такого розпорядження та прийняття рішення про вилучення з права постійного користування та передачу у постійне користування особливо цінної земельної ділянки та зміну її функціонального призначення без розробки проекту землеустрою обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 № 677.

Після цього, ОСОБА_14 надала вказаний проект розпорядження на підпис заступнику голови Овідіопольської РДА, а 03.08.2010 року виконуючим обов`язки голови Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_18 підписане розпорядження за №859.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, директор ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_8 склав та направив лист №170 від 09.08.2010 року голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_17 , в якому вказав, що ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» відмовляється від права постійного користування земельною ділянкою площею 10,73 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області для задоволення суспільних потреб територіальної громади, а саме: створення садового товариства працівниками Наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова».

Вказана у листі земельна ділянка площею 10,73 га, була частиною земельної ділянки площею 18,78 га, переданої ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації №859 від 03.08.2018 року. При цьому, межі земельної ділянки площею 10,73 га встановлені не були, проект землеустрою складений не був.

На підставі вказаного звернення ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , розуміючи протиправність своїх дій, продовжила вчиняти дії, згідно злочинного плану, а саме: склала проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким частина земельної ділянки, переданої у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» площею 10,73 га, без встановлення її меж, переведена в землі запасу Таїровської селищної ради.

Діючи за злочинним планом, всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст.123, 149, 150 Земельного Кодексу України, ОСОБА_15 , розуміючи протиправність своїх дій, поставив візу у проекті розпорядження, розробленому ОСОБА_14 , чим засвідчив законність видачі такого розпорядження та прийняття рішення про вилучення з права постійного користування та передачу в землі запасу особливо цінної земельної ділянки без встановлення її меж, а саме розробки проекту землеустрою, обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677.

Після візування ОСОБА_15 даного проекту розпорядження, ОСОБА_14 надала його на підпис заступникам голови Овідіопольської РДА, після чого, 18.08.2010 року головою Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_17 підписане розпорядження за №919.

Окрім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зібрали від осіб, яким за їхнім злочинним умислом повинні були відійти у власність земельні ділянки, заяви про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Таїровської селищної ради. Від імені осіб, з якими у ОСОБА_16 були родинні або дружні стосунки та копіями документів яких йому вдалося заволодіти, заяви були складені без їх участі з підробленням підписів від їх імені.

Серед вказаних заяв також були заяви ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 щодо надання на вказаному масиві їм у власність земельних ділянок.

Використовуючи своє службове становище, ОСОБА_14 сприяла тому, щоб вони були внесені до журналу вхідної документації Овідіопольської районної державної адміністрації за номерами від №Т-2624 по № К-2766.

На підставі вказаних заяв, новопризначеним начальником юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_19 , яка не була обізнана про злочинний умисел вищевказаних осіб, складено проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким 143 громадянам, згідно заяв, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Даний проект розпорядження був завізований заступниками голови Овідіопольської РДА, та заступником голови Держкомзему в Овідіопольському районі ОСОБА_20 , а Розпорядження за цим проектом підписане 21.10.2010 року виконуючим обов`язки голови Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_18 та зареєстроване за №1234.

Після цього, для виконання вимог розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 року №677, ОСОБА_16 було оформлено та посвідчено кліше з печаткою ФОП « ОСОБА_16 » проект, який фактично не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Розуміючи, що проект землеустрою про відведення земельних ділянок ОСОБА_21 та іншим громадянам (всього 143) для ведення садівництва, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, ОСОБА_15 , продовжуючи злочинні дії згідно спільної домовленості, усвідомлюючи протиправність своїх дій, всупереч приписів ст. 123 Земельного Кодексу, підготовив та підписав висновок про погодження даного проекту землеустрою за №1818-17/4264 від 11 листопада 2010 року, який направлений ОСОБА_16 до Овідіопольської районної державної адміністрації супровідним листом №296 від 17.11.2010 року.

На підставі вказаного листа та проекту землеустрою, що надійшов до Овідіопольської РДА, начальником юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_19 , яка не була обізнана про злочинний умисел вищевказаних осіб, складено проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким 143 громадянам, згідно проекту землеустрою, передано безоплатно у власність земельні ділянки на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Даний проект розпорядження був завізований заступниками голови Овідіопольської РДА та ОСОБА_15 , а розпорядження за цим проектом підписане 22.11.2010 року головою Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_17 та зареєстроване за №1344.

На підставі вказаного розпорядження, для завершення злочинного умислу, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 отримали у відділі Держкомзему в Овідопольському районі державні акти на право власності на земельні ділянки, чим спричинили тяжкі наслідки державним інтересам на загальну суму 20943598 грн.

Отже, слідчий суддя зазначив в ухвалі, що обґрунтованість підозри ОСОБА_22 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого документами, перелік яких наведений у мотивувальній частині ухвали.

Згідно з приписами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіривши доводи клопотання слідчого, слідчий суддя, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_22 злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком до шести років, вчинення його за попередньою змовою групою осіб, враховуючи можливий розмір збитків, завданих державі, дійшов до переконання про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя визнав необґрунтованими через відсутність доказів на їх підтвердження.

Пославшись на приписи ч.3 ст.176 КПК України, а також на те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має двох дітей, постійне місце реєстрації та проживання, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується, слідчий суддя дійшов висновку про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків і врахувавши вік підозрюваного та стан його здоров`я, слідчий суддя, на думку апеляційного суду, дійшов правильного висновку про необхідність відмови у застосуванні до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Натомість, апеляційний суд вважає, що сукупність обставин, які характеризують особу підозрюваного, а також довготривале досудове розслідування кримінального провадження, пояснення прокурора про відсутність фактів порушення підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, свідчать про недоцільність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, адже забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу особистого зобов`язання.

Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

Відповідно до п.2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

Частина 1 ст.412 КПК України передбачає, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 206, 370, 404, 405, 407, 409-412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , частково задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- за першим викликом з`являтись до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України до 02 квітня 2019 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4