Дата документу 18.12.2018
Справа № 334/5484/18
Провадження № 1-кс/334/2133/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2018 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0003848 від 13.08.2015, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження №0003848 від 13.08.2015, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що в провадженні СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження №0003848 від 13.08.2015р., в якому він є потерпілим.

13.04.2018р. слідчим СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_6 було винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування оскаржуваної постанови слідчий зазначила, що було встановлено, що ОСОБА_7 , знаходячись у безпорадному стані та не маючи змоги усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, будь-яких рішень щодо розпорядження своїм майном не приймала, а лише надала довіреності на розпорядження майном своєму сину - ОСОБА_4 , який на той час не виявляв ознак, характерних для стану вираженого емоційного збудження чи емоційного напруження, які можуть розглядатись як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання. В свою чергу ОСОБА_4 при укладанні правочинів усвідомлював значення своїх дій та керував ними. На підставі викладеного досудове слідство приходить до висновку, що складу будь-якого протиправного діяння, передбаченого діючим кримінальним законодавством України, при укладанні 08.07.2015р. правочинів за участю ОСОБА_7 та в подальшому 11.07.2015р. за участю ОСОБА_4 не виявлено.

Однак, скаржник зазначає, що довіреності, підписані 08.07.2015р. його матір`ю ОСОБА_7 та посвідчені приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_8 , видані саме на розпорядження нерухомим майном та цінними паперами ОСОБА_7 . Згідно з цими довіреностями він був уповноважений укласти саме договори дарування нерухомого майна та цінних паперів на користь конкретної особи - ОСОБА_9 .

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 69 від 20.01.2017р., що міститься в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 в момент укладання та підписання заповіту, складеного 08.07.2015р., в момент складання та підписання довіреностей, складених та підписаних Березовською 1-І., виданих на ім`я ОСОБА_4 , виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу вираженого ступеню внаслідок соматичної патології (ракової інтоксикації, викликаної раком печінки). Ступінь наявних порушень був такий, що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

ОСОБА_7 фактично розпорядилася своїм майном шляхом видачі довіреностей 08.07.2015р., коли вона вже не була здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, передача нею майна на користь ОСОБА_9 не може вважатися добровільною.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається лише на висновок судово-психіатричної експертизи №421 від 10.08.2016р., відповідно до якого, скаржник у момент укладання правочинів 11.07.2015р. не виявляв ознак, характерних для стану вираженого емоційного збудження чи емоційного напруження, які можуть розглядатись як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання.

Разом з тим, постановою слідчого ОСОБА_10 від 22.04.2016р. в даному кримінальному провадженні було задоволено клопотання представника про проведення судово-психологічної експертизи потерпілого ОСОБА_4 з метою встановлення його психологічного стану на час підписання договорів. Але до теперішнього часу експертиза не проведена.

Під час досудового розслідування не було проведено одночасного допиту, зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з метою з`ясування всіх обставин відчуження майна ОСОБА_7 на його користь. Адже, із протоколів допиту свідка ОСОБА_9 вбачається, що він не заперечує, що ОСОБА_7 просила його потурбуватися про сина, вважала, що потерпілий нібито не пристосований до життя. В діях ОСОБА_9 , який надав обіцянку забезпечити потерпілого матеріально, але заздалегідь знав, що не виконає її, вбачаються ознаки обману та зловживання довірою, які є необхідним елементом складу злочину, передбаченогоч.3 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник наполягали на задоволенні скарги.

В судовому засіданні прокурор просив суд відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки слідчим було в повному обсязі досліджено всі обставини справи і кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Дніпровського ВП ГУ НП України в Запорізькій області проводилося досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до №0003848 від 13.087.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Як вбачається з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» (п. 3) під час розгляду аналізованого виду скарг слідчі судді враховують положення ч. 2 ст. 9 КПК, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі й обумовлюють її закриття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження вказаним вимогам в повній мірі не відповідає, в ході проведення досудового розслідування не у повному обсязі перевірені доводи заявника, не здійснено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, не проведено судово-психологічна експертиза потерпілого ОСОБА_4 , не здійснено повної перевірки відносно нотаріуса ОСОБА_8 , що призвело до неповноти досудового розслідування, що на думку слідчого судді, свідчить про передчасність винесеної постанови про закриття кримінального провадження.

Висновок слідчого про відсутність події кримінального правопорушення не вмотивований, слідчим не вжито належних та вичерпних заходів для встановлення істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неповноту проведеного досудового розслідування, постанова про закриття кримінального провадження прийнята без дотримання вимог ст. 94 КПК України.

Враховуючи викладені обставини, не можна вважати, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню проведено повно та всебічно, висновок слідчого про відсутність події злочину є передчасним, постанова про закриття кримінального провадження прийнята без всебічного, повного дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Керуючись. ст. ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 від 13.04.2018 року про закриття кримінального провадження №0003848 від 13.08.2015, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Матеріали кримінального провадження №0003848 від 13.08.2015, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України - повернути.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали 21 грудня 2018 р. о 15-40 год.

Суддя: ОСОБА_1