Справа № 569/839/19

УХВАЛА

06 березня 2019 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000110 від 21.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням, яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на автомобіль марки «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , який було вилучено 11.01.2019 року у ОСОБА_6 із забороною користуватися та розпоряджатися ними до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні, залишити автомобіль на зберіганні території майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області в м.Рівне, вул.Пушкіна,4Ж.

В обґрунтуванні клопотання слідчий зазначає, що після смерті гр. ОСОБА_7 20.05.2017 року, невідома особа заволоділа автомобілем марки «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві спільної сумісної власності належить його дружині ОСОБА_8

11.01.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 21.12.2018 року про тимчасовий доступ до вказаного автомобіля, даний транспортний засіб було поміщено на територію майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області.

Оскільки автомобіль марки «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні за №0000110 від 21.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, з метою збереження речових доказів та унеможливлення вчинення подальших дій, пов`язаних із розпорядженням та використанням автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які можуть призвести до втрати чи пошкодження, знищення слідів вчинення кримінального правопорушення, тому необхідно накласти арешт, автомобіль залишити на території майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, у ньому зазначених, просив накласти арешт в рамках кримінального провадження №0000110 .

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 просив у задоволенні клопотання відмовити, вказав, що арешт на вказаний транспортний засіб вже накладений в межах цивільної справи №569/3272/17.

Заслухавши слідчого, представника власника майна, вивчивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Слідчим відділом Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000110 від 21.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
А саме, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту - забезпечення збереження речових доказів, а також запобігання їх втрати, пошкодження, знищення.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Так, як встановлено судом, згідно ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року, в межах цивільної справи №569/3272/17 за заявою ОСОБА_8 про визнання факту проживання однією сім`єю, на автомобіль марки «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , накладено арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження і передачі в користування іншим особам.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, оскільки арешт на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вже накладений і підстав накладати його повторно не має.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000110 від 21.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів до Рівненського апеляційного суду з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Рівненського міського суду ОСОБА_1