ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1208/17 Номер провадження 11-кп/814/431/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.369 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
виправданогоОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000357 за апеляційною скаргою прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , який брав участь у даному провадженні, на вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, особа з інвалідністю 3 групи, несудимий,

виправданий за ч.3 ст.369 та ч.1 ст.369-2 КК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Постановлено віднести за рахунок Державного бюджету України судові витрати.

Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 11 липня 2017 року, з метою забезпечення злочинної діяльності, направленої на здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, організацію незаконного пункту прийому металобрухту та гарантування невчинення дій, спрямованих на притягнення його та третьої особи - ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності, звернувся до начальника Зіньківського відділення поліції Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_11 , який відповідно з приписами частини другої примітки до ст.368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище, з пропозицією надання останньому неправомірної вигоди за умови невжиття заходів, направлених на виявлення, документування та припинення злочинної діяльності ОСОБА_8 та третьої особи - ОСОБА_10 і попередження таких дій з боку підлеглих поліцейських.

19 серпня 2017 року о 14 год. 40 хв. в приміщенні службового кабінету начальника Зіньківського відділення поліції за адресою: Полтавська область, м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 28, в ході особистої зустрічі ОСОБА_8 розповів ОСОБА_11 про деталі здійснення ним та третьою особою діяльності, пов`язаної з металобрухтом та організацію незаконних пунктів його прийому. Одразу ж після цього, на подвір`ї відділення, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 2000 грн. за умови невжиття ним вказаних заходів щодо виявлення, документування та припинення злочинної діяльності ОСОБА_8 та третьої особи - ОСОБА_10

20 липня 2017 року о 12 год. 38 хв. в цьому ж службовому кабінеті ОСОБА_8 надав начальнику Зіньківського відділення поліції ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2000 грн. за невчинення останнім дій з використанням наданої йому влади, направлених на припинення його та третьої особи злочинної діяльності, пов`язаної з металобрухтом та організацією незаконних пунктів його прийому на території Зіньківського району Полтавської області.

Крім того, 26 червня 2017 року Зіньківським ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000303 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, та створено слідчу групу, старшим якої призначено начальника слідчого відділення ОСОБА_12

9 грудня 2016 року наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області №433 ОСОБА_12 призначений на посаду заступника начальника Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГНУП в Полтавській області - начальника слідчого відділення і як керівник органу досудового розслідування, відповідно до п.6 ч.2 ст.39 КПК України уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_12 є особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

11 липня 2017 року, з метою уникнення кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000303, ОСОБА_8 звернувся до начальника Зіньківського відділення поліції ОСОБА_11 , як до керівника структурного підрозділу органу державної влади, з пропозицією надання останньому неправомірної вигоди в розмірі 4000 грн. за вплив на прийняття рішення начальником слідчого відділення ОСОБА_12 про закриття цього кримінального провадження.

19 липня 2017 року о 14 год. 40 хв. в приміщенні службового кабінету начальника Зіньківського відділення поліції за адресою: Полтавська область, м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 28, в ході особистої зустрічі, ОСОБА_8 розповів ОСОБА_11 про деталі здійснення ним та третьою особою діяльності, пов`язаної з металобрухтом та організацією незаконних пунктів його прийому. Одразу ж після цього, на подвір`ї відділення ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 4000 грн. за вплив на прийняття рішення начальником слідчого відділення ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження №0000303 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

20 липня 2017 року о 12 год. 38 хв. в приміщенні службового кабінету начальника Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 28, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на надання неправомірної вигоди особі, яка обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, надав начальникові Зіньківського відділення поліції ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 4000 грн. за вплив на прийняття рішення заступником начальника Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області - начальником слідчого відділення ОСОБА_12 про закриття кримінального провадження №0000303.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд у вироку зазначив про недоведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, а також вказав, що обвинувачений діяв не за власним волевиявленням, а в результаті провокації з боку начальника відділення поліції ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 засудити за ч.3 ст.369 та ч.1 ст.369-2, ч.1 ст.70 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

При цьому зазначає, що місцевим судом не надано належну оцінку доказам, а саме: протоколу обшуку, проведеного в службовому кабінеті начальника Зіньківського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_11 від 20 липня 2017 року; висновку судової технічної експертизи документів №2009 від 31 липня 2017 року; протоколу огляду DVD-R диска від 19 серпня 2017 року; протоколу огляду даних про деталізацію телефонних дзвінків абонентського номеру, яким користувався свідок ОСОБА_11 від 28 серпня 2017 року; протоколу №24/1038 про хід і результати негласних слідчих (розшукових) дій контролю за вчиненням злочину від 31 липня 2017 року.

Стверджує, що місцевим судом в мотивувальній частині вироку не викладено формулювання, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд не взяв до уваги докази обвинувачення.

Вважає, що висновок місцевого суду про відсутність в діях ОСОБА_8 суб`єктивної сторони злочину прямого умислу на пропозицію та надання неправомірної вигоди посадовій особі правоохоронного органу не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Ставить під сумнів показання ОСОБА_8 , оскільки вони спрямовані на введення суду в оману з метою уникнення покарання за вчинені злочини.

Вважає допустимим доказом протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контролю особи від 26 липня 2017 року з відповідними додатками. При цьому зазначає, що під час судового розгляду прокурором було відкрито стороні захисту та надано суду лист Апеляційного суду Полтавської області №01-52/64 від 27 грудня 2017 року про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у виді аудіо-, відеоконтролю особи стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_8 з дозволу слідчого судді.

Наголошує, що прокурор не зобов`язаний долучати ухвали слідчого судді, якими було надано дозволи на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки вони містять гриф секретності.

Стверджує про порушення місцевим судом принципу змагальності, оскільки протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій було визнано судом недопустимим доказом за відсутності відповідних клопотань сторони захисту.

Вказує, що місцевим судом під час судових дебатів безпідставно було відмовлено прокурору в задоволенні клопотання про повернення до відповідної стадії кримінального провадження з метою витребування та долучення до матеріалів кримінального провадження процесуальних документів, які підтверджують законність проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування виправданого та його захисника про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.284 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.3 ст.369 та ч.1 ст.369-2 КК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, дотримався вищезазначених вимог закону всупереч твердженням прокурора.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так, ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував фактичні обставини передачі 20 липня 2017 року начальнику Зіньківського відділення поліції ОСОБА_11 грошових коштів в сумі 6000 грн. Водночас обвинувачений наполягав, що вчинив так внаслідок провокації з боку працівника поліції, який умисно підбурював його на пропонування та надання неправомірної вигоди, хоча незаконних дій щодо прийому металобрухту він не вчиняв.

Докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені також і апеляційним судом та, згідно зі статтями 85, 86, 87, 94 КПК України, оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_8 переважно ґрунтується на доказах, отриманих у результаті проведених негласних слідчих (розшукових) дій.

Доводи прокурора, що ці докази є допустимими, суперечать вимогам закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

З огляду на те, що сторона обвинувачення не відкривала та не надала ухвал слідчого судді щодо дозволу на проведення НСРД, суд обґрунтовано визнав протоколи за результатами проведення негласних слідчих дій недопустимими доказами.

При цьому наявна в матеріалах провадження довідка голови експертної комісії апеляційного суду №01-52/64 від 27 грудня 2017 року не є процесуальним рішенням, а тому не може підтвердити наявність правових підстав проведення НСРД (т.1 а.с.226).

Більше того, навіть ця довідка була відкрита стороні захисту лише 19 вересня 2018 року під час судового розгляду справи. Хоча за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор - процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру розсекречення процесуальних документів, які мають гриф секретності, одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

За загальним правилом суд вирішує питання допустимості доказів, оцінюючи їх в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч.1 ст.89 КПК України), а відповідно до ст.87 цього Кодексу, суд зобов`язаний визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Тому доводи прокурора про порушення принципу змагальності, оскільки протоколи про проведення негласних слідчих (розшукових) дій суд визнав недопустимим доказом за відсутності відповідних клопотань сторони захисту не узгоджуються з наведеними вимогами закону.

Також колегія суддів приймає до уваги, що захисник в судових дебатах наголошував про недопустимість цих доказів і це підтверджується аудіозаписом судового засідання.

Крім того, негласні слідчі (розшукові) дії відповідно до ст.246 КПК України можуть проводитись щодо тяжких та особливо тяжких злочинів.

До суду стороною обвинувачення скерований обвинувальний акт, яким ОСОБА_8 висунуте обвинувачення, зокрема, передбачене ч.1 ст.369-2 КК України. Відповідно до ст.12 КК України цей злочин є злочином середньої тяжкості, а тому і з цих підстав результати негласних слідчих розшукових дій як докази винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні є неналежними та недопустимими доказами.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність в матеріалах кримінального провадження ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання до вчинення злочину ОСОБА_8 з огляду на таке.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв, тобто під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням рівності змагальності та рівності сторін.

Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (п.38 рішення ЄСПЛ у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що працівники поліції вплинули на обвинуваченого, підбуривши до вчинення злочину, оскільки не було підстав вважати, що його було б вчинено без їхнього втручання.

Показання свідка ОСОБА_11 про те, що обвинувачений вчиняв дії, інкриміновані йому органом досудового розслідування, з власної ініціативи спростовуються іншими, дослідженими судом доказами.

Так, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів того, що ОСОБА_8 здійснював злочинну діяльність щодо брухту кольорових і чорних металів та організовував незаконні пункти його прийому.

Про це свідчить і доля кримінального провадження №0000303 за ч.1 ст.213 КК України за фактом здійснення невідомою особою прийому металобрухту, яке було відкрите на підставі матеріалів правоохоронних органів 26 червня 2017 року і закрите 30 листопада 2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Після проведення в кримінальному провадженні №0000303 обшуку 12 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_2 , жодних слідчих дій не проводилося до його закриття. При цьому нікому не було повідомлено про підозру.

І саме згаданий обшук став приводом зустрічі ОСОБА_8 та начальника відділення поліції ОСОБА_11 .

Водночас, прокурором не спростовано показання обвинуваченого щодо пропозиції з боку працівників поліції, які приїхали проводити обшук, вирішувати всі питання з начальником відділення ОСОБА_11 .

Навпаки, такі показання ОСОБА_8 є стабільними, послідовними, логічними, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та узгоджуються з даними протоколу огляду телефонних дзвінків абонентського номеру, яким користувався свідок ОСОБА_11 , від 28 серпня 2017 року.

При цьому свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що 11 липня 2017 року в своєму службовому кабінеті начальник відділення поліції ОСОБА_11 повідомив його, що ОСОБА_8 , який був там присутній, майже погодився визнати вину за ч.1 ст.213 КК України. Біля кабінету в цей час перебував свідок ОСОБА_13 , якого ОСОБА_11 також запросив до себе.

В свою чергу свідок ОСОБА_13 , який приїхав з обвинуваченим до відділення поліції, пояснив, що чув перемовини ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , а саме пропозицію поліцейського не перешкоджати незаконній діяльності, пов`язаній з металобрухтом, за умови визнання обвинуваченим вини за ст.213 КК України та передачі йому грошових коштів.

Наведе підтверджує наявність ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, які явно схиляли обвинуваченого до протиправних дій, хоча не було об`єктивних доказів для припущення, що він займається незаконною діяльністю.

Свідок ОСОБА_11 також не заперечував, що перед згаданим обшуком мав зустріч з ОСОБА_8 та надав йому свій номер телефону, за допомогою якого вони спілкувалися.

Водночас місцевий суд належним чином з`ясував достовірність показань свідка ОСОБА_11 щодо ініціативи з боку ОСОБА_8 надати неправомірну вигоду та прийшов до правильного висновку, що вони не узгоджуються з іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому не доводять вини обвинуваченого.

Також прокурор посилався як на докази вини ОСОБА_8 на протокол обшуку, проведеного в службовому кабінеті начальника Зіньківського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_11 від 20 липня 2017 року та висновок судової технічної експертизи документів №2009 від 31 липня 2017 року.

Проте дані цих документів свідчать лише про те, що виявлені в службовому кабінеті ОСОБА_11 банкноти номіналом 500 грн. в кількості 12 штук відповідають аналогічним банкнотам, що знаходяться в офіційному обігу.

З огляду на визнання недопустимими ряду інших вищезазначених доказів в кримінальному провадженні, враховуючи наявність ознак, притаманних провокації злочину, вказаний протокол обшуку та висновок експертизи не спростовують висновків суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 .

Інших доказів його вини суду першої та апеляційної інстанції не надавалося.

Обґрунтовано, на думку колегії суддів, місцевий суд відмовив прокурору в задоволенні його клопотання під час судових дебатів про повернення до відповідної стадії кримінального провадження з метою здобуття доказів, які підтверджують законність проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Адже за змістом ст.364 КПК України передбачена можливість подати нові докази (сторона обвинувачення має відомості, які спростовують чи доповнюють обставини, установлені під час кримінального провадження), а прокурор прохав надати час для здобуття нових доказів, що в даному випадку не передбачено кримінальним процесуальним законом.

Більше того, і в засіданні апеляційного суду прокурор повідомив про відсутність таких доказів та неможливість надати їх суду.

Водночас, як убачається з журналу та аудіозапису судового засідання, місцевий суд прийняв це рішення без виходу до нарадчої кімнати.

Разом з тим, в матеріалах провадження наявна ухвала суду від 30 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні вказаного клопотання прокурора у виді окремого процесуального документа.

З огляду на те, що судове рішення у виді процесуального документа не проголошувалося та ухвалене без виходу до нарадчої кімнати, воно підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону в порядку ст.404 КПК України.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, у зв`язку із чим на підставі ч.1 ст.373 КПК України суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про ухвалення виправдувального вироку.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України скасувати ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4