Номер провадження: 11-кп/813/142/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

представника ДУ «ПВК (№51)» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2018 р. відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Міняйлівка Саратського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який до засудження проживав по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.05.2014 р. Саратським райсудом Одеської області за ст. 185 ч. 3 до 3 років 5 місяців, ст.ст. 75, 76 КК України я з іспитовим строком на 2 роки 5 місяців;
- 18.12.2015 р. Саратським райсудом Одеської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,
- про відмову з застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Саратського районного суду Одеської областівід 18.12.2015 р.

Суд мотивував своє рішення тим, що оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть слугувати чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважав, що засудженим ОСОБА_7 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.
При цьому, судом 1-ої інстанції врахована характеристика адміністрації ДУ «ПВК (№51)», з якої вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання не довів своє виправлення та мав одне стягнення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки він своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбув дві третини призначеного покарання, мав лише одне стягнення, яке погашене та чотири заохочення.

Посилаючись на зазначені доводи, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого, прокурора, представника ДУ «ПВК (№51)», які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження і особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
При цьому ч. 3 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Як видно з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду 1-ої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, наведені вище.

Відповідно до довідки характеристики, яка є в матеріалах особової справи, ОСОБА_7 був засуджений: - 27.05.2014 р. Саратським райсудом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 5 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 5 місяців; - 18.12.2015 р. Саратським райсудом Одеської області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховується з 13.08.2015 року, а кінець строку відбування покарання становить - 07.04.2020 року. В ДУ «Південна виправна колонія (№51)» засуджений відбуває покарання з 10.02.2016 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_7 відбув передбачені законом більше ніж 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду 1-ої інстанції та формально має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

З наявної в матеріалах провадження довідки характеристики та довідки про заохочення і стягнення на ОСОБА_7 (а.с. 5-7), він характеризується задовільно, мав одне стягнення, яке на момент апеляційного розгляду скарги погашене. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, працевлаштований на виробництві установи, за що мав два заохочення. Свою провину у вчиненому злочині визнає, міру покарання вважає суворою. До теперішнього часу підтримує родинні шляхом особистих побачень. Поставлені завдання виконує, іноді потребує додаткового контролю з боку персоналу адміністрації, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, здійснює належний догляд за майном установи і предметів, якими користується в побуті.
Окрім того, засудженим до апеляційної скарги долучена характеристика голови Міняйлівської сільської ради Саратського району Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_7 дійсно проживав з матір`ю, яка часто хворіє та доглядає за нею. Скарг на його дії до сільради не надходило, спиртними напоями не зловживав, показав себе з позитивного боку.
В судовому засіданні апеляційного суду, представник ДУ «ПВК (№51)» ОСОБА_10 пояснив, що засуджений ОСОБА_7 мав лише два заохочення, які не носять системний характер, а також одне стягнення, а вказані обставини ніяким чином не свідчать про те, що його поведінка є сумлінною та він намагається ставленням до праці довести своє виправлення. Також, ОСОБА_7 двічі було відмовлено в направленні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення.

З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду 1-ої інстанції про те, що засудженим ОСОБА_7 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а наявність лише двох заохочень майже за три роки перебування у виправній колонії жодним чином не свідчить про системність його дій на шляху до виправлення.

З огляду на приписи ст. 6 КВК України, колегія суддів зазначає, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4