Ухвала
Іменем України
26 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 610/4620/14-к
провадження № 51-9866 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року, якою вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21 лютого 2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 21 лютого

2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області, раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Балаклійського районного суду Харківської області

від 01 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого

від покарання з випробуванням на строк 2 роки,
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За встановлених у вироку суду фактичних обставин ОСОБА_5 визнано винуватим

у тому, що він 06 грудня 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. знаходячись в будинку

по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном «Самсунг Е 1220», вартістю 248 гривень, та поклав його

до своєї кишені. При намаганні потерпілого забрати свій телефон, ОСОБА_5 застосував до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я, наніс кулаками декілька ударів в область обличчя і тулуба, спричинивши ОСОБА_6 легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, місце злочину покинув, телефоном розпорядився

на власний розсуд.
ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК

і виправдано у зв`язку із недоведеністю його вини.
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що 19 серпня

2014 року в нічну пору доби знаходячись по

АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник через паркан на територію домоволодіння

ОСОБА_7 , де із приміщення сараю повторно викрав велосипед, вартістю 1 595 гривень, місце злочину покинув, викрадене обернув на свою користь.
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 14 серпня 2018 року вирок районного суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо

ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності судового рішення вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а також у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційним судом двічі було скасовано вироки щодо ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні з вказівкою на необхідність виконання ряду перевірочних дій. Однак під час нового судового розгляду суд першої інстанції проігнорував вимоги апеляційного суду щодо перевірки доводів апеляційної скарги: «не допитав свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; не перевірив доводи обвинуваченого щодо застосування до нього незаконних заходів під час проведення досудового розслідування з боку працівників поліції; тощо». Таким чином, на думку прокурора, суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не надав жодної оцінки вказаним доводам.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою та обговоривши доводи касаційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили

чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, та кваліфікація його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються. Він

не погоджується із призначеним ОСОБА_5 за цією статтею покаранням.

Однак, при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури встановлено, що відповідно до попереднього вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 08 червня 2016 року ОСОБА_5 вже було засуджено

за вказаний розбійний напад і призначено покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки. Цей вирок апеляційним судом було скасовано лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Тому з огляду

на приписи ч. 2 ст. 416 КПК при новому розгляді в суді першої інстанції посилення покарання у цьому випадку було не допустимим.
Крім того, судом апеляційної інстанції було перевірено, що при дослідженні обсягу доказів за обвинуваченням ОСОБА_5 у повторному вчиненні крадіжки, поєднаної

із проникненням у житло (ч. 3 ст. 185 КК), судом обґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 01 вересня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_5 у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки дозвіл на його огляд надано обвинуваченим, якому цей будинок

не належить, до того ж він був проведений не уповноваженою на це особою. В ухвалі апеляційного суду також правильно зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано

не послався на зміст протоколу слідчого експерименту та визнав цей доказ недопустимим, так як обвинувачений в суді відмовився від показань, наданих

на досудовому розслідуванні. Інші докази, які були дослідженні в судовому засіданні, жодного доказового значення на підтвердження причетності саме ОСОБА_5

до викрадення велосипеда не мають, з чим погодився і апеляційний суд.
У відповідь на твердження прокурора про те, що не було допитано свідків

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що явку інших свідків обвинувачення, ніж ті, які зазначені у вироку, прокурор в порушення вимог ч. 3 ст. 23 КПК не забезпечив.
Разом із цим в ухвалі апеляційного суду надано відповідь на посилання прокурора щодо не перевірки доводів обвинуваченого про застосування до нього незаконних заходів під час проведення досудового розслідування з боку працівників поліції,

та зазначено, що апеляційний суд двічі вказував на необхідність проведення прокурором належної перевірки щодо зміни пояснень ОСОБА_5 , які були пов`язані

із психологічним тиском правоохоронців на засудженого, проте така перевірка належним чином проведена не була.
Таким чином ухвала апеляційного суду містить належну оцінку доводам апеляції прокурора та докладні мотиви їх відхилення, а тому відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону у касаційній скарзі прокурором не наведено,

і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї копій судових рішень та інших документів не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Беручи до уваги наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня

2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3