Справа № 0915/2805/12
Провадження № 1/0915/196/12
П О С Т А Н О В А

19 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретарів Гундич Г.В., Кукули О.С.

прокурора Неміша В.Р.

заявника ОСОБА_1

захисника Поповича С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 21.09.2018 р. звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012 р.

Клопотання обґрунтовував тим, що ним подається апеляція на вказану постанову суду, якою його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.6, п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 р., кримінальну справу про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. Суд визнав його винним у тому, що він, працюючи сільським головою с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, будучи службовою особою, з жовтня 2008 р. до листопада 2010 р. неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне до них ставлення і у порушення вимог чинного законодавства не організував та не вжив заходів щодо оприбуткування 24 труб залізобетонних, не передав їх новообраному сільському голові ОСОБА_2 , що призвело до втрати 16 залізобетонних труб загальною вартістю 57120 грн. У той час, коли у матеріалах кримінальної справи наявні докази про те, що труби були вивезені з території ТзОВ «Вілія» невстановленими особами у жовтні листопаді 2011 р., тобто через рік після того, як він звільнився з посади сільського голови, при чому саме з відома нового сільського голови ОСОБА_2 . Тим самим підтверджується факт, що труби пропали не з його вини і не із-за того, що їх не оприбуткували по бухгалтерії сільської ради. Строк на апеляційне оскарження постанови суду від 04.10.2012 р., що згідно ст.349 КПК України (у редакції 1960 р.) складав п`ятнадцять днів, пропущений ним з поважних причин. Тодішній прокурор Тисменицького району Боян І.П. перед судовим засіданням пообіцяв йому у присутності його захисника Ломея І.С., що гарантує неподання прокуратурою цивільного позову, якщо він визнає вину у халатності та погодиться на закриття справи по амністії. Ця обставина і стала тією причиною, по якій він не оскаржував постанову суду, оскільки для нього мало значення лише нестягнення з нього збитків, завданих не по його вині. Однак, прокурор подав цивільний позов, судове рішення про стягнення з нього збитків у користь Вільшаницької сільської ради у розмірі 49980 грн. набрало законної сили згідно ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.08.2013 р. Просив згідно ст.353 КПК України (у редакції 1960 р.) поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду від 04.10.2012 р.

Заявник ОСОБА_1 та його захисник Попович С.С. у судовому засіданні підтримали клопотання і просили його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити ОСОБА_1 у відновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 04.10.2012 р., посилаючись на необґрунтованість заявленого клопотання.

Вислухавши сторін, показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012 р. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.6, п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 р., кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням підсудного від кримінальної відповідальності.

У рамках даної кримінальної справи ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні службової недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам територіальної громади с. Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» та закрити кримінальну справу.

У зв`язку із закриттям кримінальної справи залишено без розгляду цивільний позов прокурора Тисменицького району в інтересах Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про стягнення з підсудного збитків у розмірі 57120 грн.

Постанова суду набрала законної сили 20.10.2012 р.

Судом встановлено, що у листопаді 2012 р. прокурор Тисменицького району звернувся до суду в інтересах держави в особі Вільшаницької сільської ради з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2013 р. з ОСОБА_1 стягнуто 49980 грн. збитків у користь Вільшаницької сільської ради. Вказане рішення набрало законної сили згідно ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.08.2013 р., якою скасовано рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2013 р. про відмову у позові та залишено в силі рішення місцевого суду від 01.02.2013 р. про задоволення позову.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_1 у кінці січня 2013 р., готуючись до захисту своїх інтересів у цивільній справі про відшкодування збитків, знайомився з матеріалами даної кримінальної справи.

З огляду на твердження заявника про те, що для нього мало значення лише нестягнення з нього збитків, для суду незрозумілою є та обставина, чому він після звернення прокурора до суду в порядку цивільного судочинства у кінці 2012 р. або після набрання законної сили судовим рішенням про стягнення збитків та звернення цього рішення до виконання у серпні-вересні 2013 р. не оскаржував в апеляційному порядку постанову від 04.10.2012 р. і не звертався до суду з клопотанням про відновлення строку на її апеляційне оскарження, а подав апеляцію та відповідне клопотання лише 21.09.2018 р.

При цьому суд зазначає, що намагання ОСОБА_1 довести, що втрата труб не пов`язана з виконанням ним своїх службових обов`язків на посаді сільського голови с. Вільшаниця та неоприбуткуванням труб на баланс сільської ради, так як труби були вивезені з території ТзОВ «Вілія» невстановленими особами через рік після звільнення його з посади, та вжиті заявником у зв`язку з цим заходи, якими він обґрунтовував клопотання про поновлення строку, видаються безперспективними та підлягають критичній оцінці з огляду на наявність чинної постанови суду від 04.10.2012 р. та чинного ухваленого на її підставі рішення від 01.02.2013 р. про стягнення збитків, яке вже частково виконане.

Крім того, суд враховує, що при розгляді цивільної справи за позовом прокурора заявник та його представник Ломей І.С., заперечуючи позов про стягнення збитків, посилались на те, що ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні злочину і погодився на застосування амністії лише для того, щоб не затягувати розгляд кримінальної справи по суті, що знайшло своє відображення у рішенні суду від 01.02.2013 р. Вказана обставина суперечить обставині, якою заявник обґрунтовував поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, та ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_3 про те, що прокурор Боян І.П. перед судовим засіданням гарантував ОСОБА_1 у його присутності неподання прокуратурою цивільного позову, якщо той визнає вину у халатності та погодиться на закриття справи по амністії.

У відповідності до вимог ч.4 ст.353 КПК України (у редакції 1960 р.) за результатами розгляду клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження суд виносить ухвалу, постанову, якою відновлює пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову заявнику у відновленні строку на апеляційне оскарження постанови від 04.10.2012 р. та визнання поданої ним апеляції на вказану постанову суду такою, що не підлягає розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.353 КПК України (у редакції 1960 р.), суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2012 року та визнати апеляцію ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2012 року такою, що не підлягає розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Тисменицький районний суд.

Суддя М.М.Хоминець