Справа № 314/4279/18
Провадження № 1-в/314/1295/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання засудженого ОСОБА_3 , уродженця смт.Веселе, Веселівського району Запорізької області, освіта неповна середня, громадянина України, не одружений, до засудження не працював. До засудження мешкав: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого:
1.15.10.2010 року за ст.309 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з ісптиовим строком 1 рік.
2.06.09.2012 року за ст.121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

По даній справі засуджений: 02.04.2015 року Веселівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.1, ст.185 ч.3, ст.263 ч.1, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.04.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.02.2015 року по 38.05.2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку: 24.02.2015 року. Кінець строку: 20.02.2020 року.
який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» про умовно-дострокове звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_4
представника установи: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду надійшло подання адміністрації Державна установа «Софіївська виправна колонія (№55)» відносно ОСОБА_3 про можливість умовно-дострокового звільнення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти умовно-дострокового звільнення.

Засуджений підтримав клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Представник установи полагався на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити з наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у державній установі засуджений протягом часу відбування покарання не працював взагалі. Крім того, мав 14 стягнень, та лише 2 заохочення.

На переконання суду поведінка засудженого за період відбування покарання не відповідає критеріям сумлінної, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання установи.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

18.12.2018