Ухвала
Іменем України
17 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 461/4528/17
провадження № 51-10295 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі частини 4 статті 70 КК частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Личаківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2017 року та визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпілий не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо засудженого. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши касаційну скаргу потерпілого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги потерпілий фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту досудового розслідування та судового слідства, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначає їх зміст з урахуванням вимог статті 412 КПК та не наводить мотивів такої позиції, як і не вказує яких саме помилок допустили суди першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень.
Тобто, у касаційній скарзі потерпілий має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас потерпілий у касаційній скарзі просить вирок в частині визнання засудженого винним за епізодом крадіжки майна потерпілого скасувати та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок, однак такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КК.
При цьому такі вимоги потерпілого стосуються лише вироку місцевого суду, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що він також не погоджується з ухвалою апеляційного суду, однак у прохальній частині касаційної скарги не зазначає її, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Також, звертаємо увагу потерпілого на те, що згідно з положеннями статті 425 КПК, він має право оскаржити ухвалені судові рішення лише в частині, що стосуються його інтересів.
Крім того, відсутність у касаційній скарзі застережень потерпілого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.
Таким чином, недодержання потерпілим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3