У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, клопотання ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.06.2015 року з описом речей і документів, які були вилучені, а також вилучених документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст.410 КК України.

У судовому засіданні прокурором були оголошені письмові докази та процесуальні документи у даному кримінальному провадженні, у тому числі протокол тимчасового доступу до речей і документів від 22.06.2015 року з описом речей і документів, які були вилучені, а також вилучені документи договір № 132 від 23.10.2014 року, укладений між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ВЧ № 3029, витратна накладна № ТПС-000038 від 23.10.2014 року.

Обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимими протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 22.06.2015 року з описом речей і документів, які були вилучені, а також вилучених документів, яке мотивовано тим, що тимчасовий доступ здійснювався о/у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , якому суд не надавав права на такий доступ, в матеріалах справи відсутні доручення слідчого на надання дозволу проводити виїмку вказаним оперуповноваженим, також відсутній дозвіл слідчого судді на надання тимчасового доступу будь-якій процесуальній особі до договорів та інших документів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання свого підзахисного.

Процесуальний прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки воно є необґрунтованим. Тимчасовий доступ до документів здійснювався на підставі ухвали слідчого судді. В цей же час, слідчий надав усне доручення оперуповноваженому провести дану процесуальну дію. КПК України не встановлює вимог до доручення, а тому воно може надаватися в усній формі.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтримав думку процесуального прокурора.

Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши зміст протоколу тимчасового доступу та відповідних документів, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Отже, документи є джерелами доказів у розумінні вищенаведеної норми процесуального права.

При цьому, слід зазначити, що положеннями КПК України не передбачено можливості визнання недопустимими джерел доказів.

Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

За нормою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Під час дослідження документів договір № 132 від 23.10.2014 року, укладений між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ВЧ № 3029, витратна накладна № ТПС-000038 від 23.10.2014 року, судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, що містяться у ньому.

Зазначаючи про істотне порушення прав і свобод людини обвинувачений посилається на порушення порядку проведення тимчасового доступу до речей і документів, а саме відсутність відповідного права у оперуповноваженого, який його здійснював.

Проте, обвинуваченим не зазначено, яким чином при проведенні тимчасового доступу були порушені права і свободи людини, та які саме. Клопотання обвинуваченого зводиться до процесуальних порушень, вчинених під час проведення тимчасового доступу.

Також слід зауважити, що протокол тимчасового доступу з додатком не є доказом кримінальному провадженні, а є процесуальним документом на підтвердження правомірності отримання доказів, а тому не може бути визнаний очевидно недопустимим чи недопустимим.

Проте, суд зазначає, що обвинувачений не позбавлений права посилатися на зазначені ним у клопотанні обставини у судових дебатах як на передбачену статтею 86 КПК України підставу недопустимості доказів, які були отримані, на його переконання, із порушенням вимог КПК України. Оцінку цим доводам обвинуваченого буде надано судом при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог частини першої статті 89 КПК України.

З урахуванням викладеного, клопотання обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 93, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 20 лютого 2019 року.

Повний текст ухвали оголошено 25 лютого 2019 року о 09 годині 25 хвилин.

Суддя ОСОБА_1