Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження заапеляційною скаргоюпотерпілої ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, наливальника блоків ПП ОСОБА_12 , раніше не судимого,
засуджено:

- за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки із покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на правову допомогу задоволено повністю та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_14 170000 (сто сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди, та 2000 (дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 24 вересня 2017 року близько 05 год. 30 хв. у селі Зміїнець Луцького району, на автодорозі М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» під`їзд до міста Луцька, він,рухаючись з міста Луцька у напрямку міста Ковеля на вулиці Луцькій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем, марки «Mazda 626» д.н.з. НОМЕР_1 , у якому перебували пасажири ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , всупереч п.п.1.3,2.3 «б»,2.9, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України,проявив неуважність та необережність, не переконався в безпеці руху, передбачаючи настання суспiльно небезпечних наслiдкiв своїх дiй i легковажно розраховуючи на їх запобігання, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення із легковим автомобілем, марки «RenaultScenik» д.н.з. НОМЕР_2 (литовська реєстрація) під керуванням ОСОБА_16 , який рухався тією самою смугою руху з увімкненим світловим показником повороту ліворуч, в якому перебували пасажири ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , внаслідок чого ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких.
Потерпіла у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок його м`якості. Вказує на те, що застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, оскільки останній не відшкодував їй завдану злочином моральнушкоду. Просить призначити ОСОБА_7 міру покарання у видіреального позбавлення волі.
У запереченні на апеляційну скаргу захисник просить залишити апеляцію без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Доводи потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку суду апеляційної інстанції, є підставними.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи ОСОБА_7 міру покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину та наслідки його вчинення.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про скасування вироку в частині призначеного покарання з ухваленням нового.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що вчинений обвинуваченим злочин належить до категорії тяжких.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, вчинив необережний злочин, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює, характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
До обтяжуючих покарання обставин апеляційний суд відносить вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини скоєного злочину, а саме його тяжкі наслідки заподіяння тілесних ушкоджень відповідного ступеня тяжкості чотирьом потерпілим, в результаті чого потерпіла ОСОБА_11 стала інвалідом ІІ групи, та позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка у апеляційній скарзі наполягала на покаранні у виді реального позбавлення волі, оскільки обвинувачений не виплачує їй визначений судом розмір моральної шкоди.
Сторона захисту будь-яких доказів на підтвердження сплати ОСОБА_7 повної суми чи частини моральної шкоди суду апеляційної інстанції не надала.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із твердженнями апелянта про призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_7 мінімальний строк позбавлення волі у виді 3 (трьох) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На думку апеляційного суду таке покарання відповідатиме ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України судове рішення підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 - задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття основного покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Верхоного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий
Судді