Суд
Ухвала
Іменем України
18 січня 2019 року
м. Київ
справа № 308/1499/18
провадження № 51- 186 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року,

встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду на вищевказане судове рішення надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_5 , в якій він просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити провадження на новий розгляддо суду апеляційної інстанції.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів по 24 листопада 2018 року.
Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2018 року, керуючись ч.4 статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на зазначену ухвалу суду.

Захисник ОСОБА_4 не погодившись із рішенням апеляційного суду, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на незаконність оскаржуваної ухвали апеляційного суду з огляду на практику Європейського суду з прав людинита Верховного Суду України (далі ВСУ), статей 7, 9, ст.24, п.3 ст.315, ч.3 ст.331, ст.392, ч.4 ст. 399, ч.2 ст.424КПК, ст. 55, п.8 ст. 129 Конституції України. При цьому посилається на правові висновки, викладені у постановах ВСУ від 12 жовтня 2017 року № 5 142 кс (15)17, від 11 лютого 2016 року № 5 331 кс15.
На думку Суду, правовий висновок ВСУ, викладений у його рішенні № 5- 142 кс (15) 17 від 12 жовтня 2017 року, не може застосовуватися у цьому провадженні, оскільки у зазначеній постанові розглядались правовідносини, які стосувалися питання щодо відмови прокуророму задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження, задоволення ухвалою слідчого судді скарги на бездіяльність прокурора та зобов`язання прокурора закрити кримінальне провадження, а також щодо порядку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді у випадках, передбачених КПК.
Висновок у постанові ВСУ від 11 лютого 2016 року № 5 331 кс15 також не стосується правозастосування в провадженні, яке є предметом розгляду Судом, оскільки містить мотиви щодо вирішення питання оскарження в касаційному порядку судових рішень про застосування амністії.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Чинним КПК не передбачено окреме оскарження ухвал при вирішенні питань щодо продовження строку дії запобіжного заходу саме під час розгляду кримінального провадження по суті.
З урахуванням зазначеного апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції на стадії судового розгляду, ухвала місцевого суду, якою вирішено питання про доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в порядку, передбаченому ст.331 КПК, окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

З урахуванням наведеного, зазначені висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала суду першої інстанції оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, і відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_5 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3