Справа № 509/5441/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3 , як в своїх інтересах, так і в інтересах скаржниці ОСОБА_4 за довіреністю
слідчого ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь скаргу ОСОБА_4 голови ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голови ФГ «Ткаченко і К» на бездіяльність слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року скаржники ОСОБА_4 голова ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голова ФГ «Ткаченко і К», звернулися до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною скаргою, в якій просили суд, визнати незаконними та скасувати постанови слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні їхніх клопотань про ознайомлення з матеріалами кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2014 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України та зобов`язати слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 надати їм статуси потерпілих у вказаних кримінальних провадженнях відповідно до вимог ст. 55 КПК України, мотивуючи це тим, вони обидва, як заявники мають право перебувати у статусі потерпілих та знайомитися з матеріалами кримінальних проваджень, як особам, яким протиправними діями посадових осіб К-Бугазької с/р Овідіопольського району Одеської області з приводу відмови в отримання ними у власність, шляхом приватизації середньої частки (паю) земель, площею 4,4 га, чим нібито завдано їм матеріальну шкоду, яку вони оцінюють згідно витягів з технічних документацій про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 29.01.2015 р. та від 30.01.2015 р. : ОСОБА_7 в 310764,04 грн., ОСОБА_8 в 103588,01 грн., вважаючи, що саме вказаною нормативною оцінкою і завдано їм матеріальну шкоду.

В судовому засіданні скаржник, фізична особа ОСОБА_7 , він же представник за довіреністю скаржниці фізичної особі ОСОБА_8 повністю підтримав доводи скарги і просив її задовольнити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення безпідставної і немотивованої скарги та просили відмовити у її задоволенні, вважаючи, що вказані особи заявники не можуть бути потерпілими по вказаним кримінальним провадженням з огляду на те, що зазначені суми нормативно-грошової оцінки земельних ділянок в розумінні норм ЦК України та норм КПК України не являється сумою матеріальної шкоди, яка начебто неспричинена діями посадових осіб ОСОБА_9 -Бугазької с/р скаржникам.

Дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2014 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України, суд вважає необхідним відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 55 КПК України передбачено - потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до приписів ст. 56 КПК України - протягом кримінального провадження потерпілий має право: 1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; 2) знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування; 3) подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; 4) заявляти відводи та клопотання; 5) за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла; 6) давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; 7) оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; 8) мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг; 9) давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження; 10) на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом; 11) знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження; 12) застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала); 13) одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом; 14) користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до приписів ст. 221 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено - на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора - не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З матеріалів кримінальних проваджень № 0002403 внесеного до ЄРДР 19.09.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України та № 0000371 внесеного до ЄРДР 13.08.2014 р. за ознаками злочину передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України вбачається, що скаржники - є заявниками по даним кримінальним провадженням без статусу у вказаних провадженнях і скаржники не визначилися в якому статусі вони бажають перебувати : або у статусі потерпілої фізичної особи, або у статусі потерпілих, як представників юридичних осіб своїх фермерських господарства, головами яких є заявники.

Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні дані (постанови) про відмову скаржникам слідчим про визнання їх потерпілими у даних провадженнях, а тому в цій частині скарги відсутній предмет оскарження і з цих підстав у її задоволенні слід відмовити з урахуванням безпідставності тверджень скаржників про нібито спричинену їм матеріальну шкоду, яку заявники оцінюють, посилаючись на витяги з технічних документацій про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 29.01.2015 р. та від 30.01.2015 р. : Ткаченко в 310764,04 грн., ОСОБА_8 в 103588,01 грн., вважаючи, що саме вказаною нормативною оцінкою і завдано їм матеріальну шкоду. Однак, в розумінні вимог КПК України, глави 9, якою закріплено інститут відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов. Так, у статях 127 та 130 КПК України визначено два види шкоди, які підлягають відшкодуванню (компенсації), а саме: відшкодування (компенсація) шкоди потерпілому та відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Слід звернути відразу увагу на застосовану законодавцем термінологію «відшкодування» та «компенсація». За етимологічним значенням «відшкодування» це те, що повертається за зроблену шкоду, витрати, а «компенсація» це відшкодування, зрівноваження, винагорода за що-небудь, а також сума, яку сплачують як відшкодування, винагороду; покриття витрат, утрат. Компенсація від лат. Compesatio відшкодування).

У кримінальному процесі наслідком кримінального порушення прав, свобод і законних інтересів об`єкта, формою негативних змін у його суспільних відносинах, що охороняються законом, є завдання шкоди моральної, фізичної або майнової, що є підставою для визнання особи потерпілим (ч. 1 ст. 55 КПК).

Шкода це об`єктивна категорія, що заснована на праві і моралі та представляє собою ті зміни, які настали у майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, і шкода, що є підставою для визнання особи потерпілим, має об`єктивний характер і тому вона відноситься до об`єктивної сторони складу злочину. Її об`єктивний характер проявляється і в тому, що шкода, будучи заподіяна певній особі, існує незалежно від чиєїсь думки, в тому числі і думки цієї особи

Майнова шкода визначається як сукупність негативних змін у майновій сфері фізичної чи юридичної особи, що об`єктивно відбулися внаслідок вчинення злочину, і розглядаються, як правило, тільки як втрата, привласнення, знищення або пошкодження майна. Майнова шкода відрізняється від інших видів шкоди (фізичної та моральної) можливістю її точного встановлення та вираження в грошовому еквіваленті. Разом з тим, майнова шкода виникає не лише в результаті посягання на відносини власності, а й при посяганні на особу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені умовами ст. 1166 ЦК України. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. А відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки (якими цивільний закон вважає втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, за винятком встановлених законом або договором випадків, завдана деліктом, у тому числі і кримінальним, майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України Про власність. Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Аналіз цих та інших поглядів на зміст майнової шкоди загалом, і в кримінальному процесі зокрема, а також позицій Верховного Суду України з цього питання дозволяє говорити про необхідність однакового (універсального) розуміння майнової шкоди, її змісту та обсягу відшкодування незалежно від того, яким деліктом вона спричинена цивільним або кримінальним

В той же час, умови ст.ст. 1173,1174 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень державою, АРК або органом місцевого самоврядування.

Загальновизнаним є розуміння майнової шкоди як втрати, погіршення чи зниження цінності майна, витрат, необхідних для відновлення, придбання втраченого майна (пряма чи позитивна шкода). Якщо розглядати майнову шкоду у грошовому еквіваленті, то до неї включають вартість втрачених речей і витрат, здійснених потерпілим для поновлення втраченого майна. Виділяють також і ту шкоду, що виникає як супутня під час вчинення злочину (наприклад, особа з метою крадіжки здійснює проникнення до квартири, при цьому ламає двері, замки, розбиває вікна тощо). При цьому, кримінально-правове значення має тільки позитивна майнова шкода, а саме її грошове вираження вартість втраченого майна.

Отже, враховуючи те, що діяльність по відновленню порушених майнових прав особи є, по суті, цивільно-правовою, до поняття майнової шкоди, завданої вченням злочину, повинні включатись й інші (крім безпосереднього обмеження матеріального блага) складові. Це: 1) безпосереднє обмеження матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна, накладення арешту на майно тощо); 2) неодержані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати потерпілим працездатності чи його зменшення, позбавлення заробітку внаслідок відсторонення його від роботи (посади) тощо); 3) витрати, що викликані завданням шкоди здоров`ю потерпілого (витрати на лікування, протезування, сторонній догляд тощо); 4) витрати на поховання; 5) втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку; 6) витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

Таким чином, поняття майнової шкоди в кримінальному процесі це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно-небезпечного діяння чи незаконного рішення, дії чи бездіяльності, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому обмеженні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо) а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

Майнова шкода, зазначена скаржниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які ніколи не перебували у їхній власності, а до сьогодні перебувають у користуванні їхніх фермерських господарств не підпадає під критерії матеріальної (майнової) шкоди (реальних збитків), а є лише визначенням грошової оцінки вищевказаних земель, які перебувають у користуванні, так як будь-якої матеріальної (майнової) шкоди скаржникам ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - діями органу місцевого самоврядування не спричинено, а тому слідчим було правомірно відмовлено скаржникам в наданні для ознайомлення з матеріалами кримінальних проваджень без відповідних статусів, передбачених ст. 220 КПК України.

З матеріалів кримінальних проваджень випливає, що матеріальна шкода, яка нібито завдана ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , органами досудового розслідування не встановлена і не доведена жодними належними та допустимими документальними доказами самими заявниками, а тому будь-яких законних підстав для визнання скаржників потерпілими немає, і як слід, не має законних підстав для задоволення скарги в частині надання заявникам для ознайомлення з матеріалами кримінальних проваджень.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 55 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, встановлено, що кожному державою гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996р., рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

За позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Згідно із ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 220 КПК України встановлює - клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора : рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, які відмовлено у визнанні потерпілим.

Право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора в контексті положень ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частин першої, другої ст. 55, п. 2 ч. 3 ст. 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга необґрунтована, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 55,56,220,221,303-307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_4 голови ФГ «Майданюк і К» та ОСОБА_3 голови ФГ «Ткаченко і К» на бездіяльність слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області відмовити.

Повний текст ухвали суду виготовлено та підписано 23.11.2018 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1