Номер провадження: 11-кп/813/314/19
Номер справи місцевого суду: 520/7754/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинність прокуратури області ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2018 року про скасування арешту майна, -
встановив:
оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту з нерухомого майна та був знятий арешт з квартири АДРЕСА_1 накладений постановою начальника слідчої частини відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями, СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 від 16 березня 2009 року, а також був знятий арешт з квартири АДРЕСА_2 накладений постановою начальника слідчої частини відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями, СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 від 17 березня 2009 року.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що в ході досудового слідства кримінального провадження №0001162 за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 5, 28 ч. 3, 366 ч. 2 КК України було накладено арешт на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , а вироком Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_13 визнано винними у вчиненні зазначених злочинів та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засуджених та позбавленням права обіймати організаційно-розпорядні посади в установах будь-якої форми власності.
Однак, судом встановлено, що ОСОБА_9 є власником зазначеного нерухомого майна, а тому зазначений арешт майна порушує право власності останнього, який не несе цивільну відповідальність за дії засуджених, та крім того, заявник ОСОБА_9 та попередній власник майна, ОСОБА_14 не мали статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого у зазначеному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинність прокуратури області, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту з нерухомого майна, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Прокурор в своїй апеляційні скарзі зазначає, що на підставі положень пункту 12 ХІ Кримінального процесуального кодексу України, відомості про вчинення кримінальних правопорушень, що розслідувались у кримінальній справі №3 за обвинуваченням ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , 17.06.2013 року внесено до ЄРДР за №0001162, а матеріали щодо інших співучасників кримінальних правопорушень, зокрема ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виділено в окреме провадження та внесено до ЄРДР за №003743 від 11.10.2013 року та останніх оголошено у розшук, що підтверджує те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому на підставі матеріалів кримінальної справи №3 не закінчено, а тому підстави для скасування арешту майна існувати не перестали. Крім того, прокурор в апеляційній скарзі вказує, що відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , на ОСОБА_14 було оформлено дебіторську заборгованість по кредитним лініям, тобто, начебто про отримання останнім грошових коштів, які є предметом кримінального правопорушення, а відповідно до укладених договорів, ОСОБА_14 є боржником кредитної спілки, у зв`язку з чим несе цивільно-правову відповідальність, що в свою чергу викликає необхідність продовження дії арешту майна до винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; адвоката, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На думку апеляційного суду, відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту на нерухоме майно, встановлена судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, на підставі об`єктивно та в повному обсязі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та правильно оціненими судом, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Висновки суду першої інстанції, як встановлено апеляційним судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, яке розглянуто судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що фактичні обставини відсутності потреби в подальшому застосуванні арешту на нерухоме майно, встановлені судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених в ході судовому розгляду доказів.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановами від 16.03.2009 року та 17.03.2009 року заступника начальника відділу начальника слідчої частини відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 на підставі ст. ст. 78, 79, 130 КПК України (в редакції 1960 року) був накладений арешт на нерухоме майно, зокрема на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна та можливого цивільного позову по кримінальній справі №3.

У зв`язку з набранням чинності Кримінально-процесуального Кодексу в редакції 2012 року, відомості про вчинення кримінальних правопорушень, що розслідувались у кримінальній справі №3 відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 191 ч. 5, 28 ч. 3, 366 ч. 2 КК України, 17.06.2013 року внесено до ЄРДР за №0001162, а матеріали щодо інших співучасників кримінальних правопорушень, зокрема ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та інших осіб постановою начальника слідчої частини відділу СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 від 14.12.2009 рокубуло виділено в окреме провадження та внесено до ЄРДР за №003743 від 11.10.2013 року та останніх оголошено у розшук.

За результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001162 від 17.06.2013 року Київським районним судом м. Одеси 22.07.2014 року був винесений вирок, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_13 визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч. 5, 28 ч. 3, 366 ч. 2 КК України, та засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засуджених та позбавленням права обіймати організаційно-розпорядні посади в установах будь якої форми власності.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001162 від 17.06.2013 року, в якому органом досудового слідства були прийняті постанови від 16.03.2009 року та 17.03.2009 року про накладання арешту на нерухоме майно, зокрема на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , по суті закінчений з винесенням обвинувального вироку, та набрав законної сили, однак, всупереч вимогам ст. 368 ч. 1 п. 12 КПК України суд першої інстанції при ухваленні вироку не вирішив долю арештованого майна.
В ході розгляду клопотання про скасування арешту судом першої інстанції були об`єктивно та в повному обсязі досліджені та правильно оцінені: іпотечний договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 ; заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2009 року про визнання права власності за ОСОБА_9 на зазначені квартири, яке вступило в законну силу; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , який провело КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»; технічний паспорт на квартири; довідка від 17.10.2018 року з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; та зроблений правильний висновок про те, що ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 .
Крім того, районним судом вірно встановлено, а апеляційний суд погоджується, що згідно матеріалам провадження заявник ОСОБА_9 та попередній власник майна, ОСОБА_14 не мали статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого в зазначеному кримінальному проваджені, а також накладений арешт майна, порушує право власності ОСОБА_9 , який не несе цивільну відповідальність за дії засуджених.
Також, у судовому засіданні апеляційного суду прокурор не заперечував, що ОСОБА_9 на законних підставах є власником зазначеного майна та не є особою, якій у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру або висунуто обвинувачення та не є особою, яка несе цивільну відповідальність за дії засуджених.
Разом з тим, зазначені обставини спростовують твердження прокурора про те, що ОСОБА_14 є боржником кредитної спілки, у зв`язку з чим несе цивільно-правову відповідальність, оскільки прокурор не заперечує того факту, що останній не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого в зазначеному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, з дотриманням процесуальних прав учасників судового процесу, вимог кримінально процесуального закону, з урахуванням доводів, викладених в клопотанні, повно, об`єктивно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, проаналізував наявні докази у справі, дав їм належну оцінку, прийняв законне і обґрунтоване судове рішення щодо зняття арешту з зазначеного нерухомого майна.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в ухвалі суду зазначеним доказам дана правильна оцінка, як належним, допустимим, достовірним та достатнім, досліджені судом докази повністю узгоджуються між собою.
Аналіз зазначених доказів підтверджує правильність встановлення в ухвалі суду фактичних обставин кримінального провадження, оскільки доказів, якими б висновки суду спростовувались або не були досліджені та безпідставно не прийняті до уваги не вбачається.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить у собі достатніх підстав для скасування ухвали суду та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при постановленні ухвали, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2018 року про скасування арешту майна, накладеного на квартири АДРЕСА_4 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3