УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000290

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2017 року, у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маринівка, Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

- 18.07.2017 р. Доманівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор Телечкан
обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом зарахування покарання, відбутого частково за попереднім вироком Доманівського районного суду від 18.07.2017 р., призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

Згідно вимогам ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.07.2017 р. виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, у тому числі за злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена, за місцем проживання характеризується негативно, вчинив злочин відносно особи похилого віку.

Вказує на те, що попри застосування до ОСОБА_6 інститутів звільнення від покарання з випробуванням та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належних висновків він не зробив, на шлях виправлення не став.

Просить врахувати, що за оскаржуваним вироком ОСОБА_6 вчинив злочин 12.07.2017 р., тобто до ухвалення вироку від 18.07.2017 р.

Прокурор вказує, що при призначенні покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд першої інстанції невірно визначив принцип призначення покарання за сукупністю злочинів, зазначивши принцип, який не передбачено законом.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

12 липня 2017 року зранку, точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , таємно викрав м`ясорубку побутову вартістю 230 грн, яка належить ОСОБА_7 , та яку взяла у тимчасове користування його мати ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги та заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

В мотивувальній частині апеляційної скарги прокурор оспорює призначене ОСОБА_6 покарання. Проте, в резолютивній частині просить вважати ОСОБА_6 засудженим за тим же покаранням, яке судом призначено за ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинений злочин за ч.2 ст. 185 КК України врахував недостатньо, та призначив обвинуваченому за один епізод крадіжки майна вартістю 230 грн покарання занадто суворе за своїм видом, хоча санкція ч.2 ст. 185 КК України передбачає менш м`які види покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Хоча ОСОБА_6 раніше судимий, але судом встановлені обставини, що помякшують покарання: щире каяття у вчиненому злочині, яке він також висловив під час апеляційного розгляду, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

На думку апеляційного суду, покарання за ч.2 ст. 185 КК України призначено занадто суворе, без врахування обставин вчиненого злочину, його наслідків, а також наявності обставин, які пом`якшують покарання.

Оскільки апелянт оспорює призначене покарання, але ж його вимоги в цій частині не конкретні, з огляду на встановлені дані щодо обставин вчиненого злочину, його наслідків, ступеню тяжкості вчиненого злочину, наявності декількох обставин, що помякшують покарання, апеляційний суд в порядку ч.2 ст. 404 КПК України вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог та пом`якшити ОСОБА_6 призначене за ч.2 ст. 185 КК України покарання, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого.

Тому вирок в частині виду та розміру покарання, призначеного за ч.2 ст. 185 КК України, підлягає зміні, а покарання- пом`якшенню.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через невірне застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України, то ці доводи є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.

Однак, зазначених вимог закону при призначенні покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України суд першої інстанції не дотримався, оскільки при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів суд першої інстанції невірно визначив принцип призначення покарання, зазначивши принцип, не передбачений ч.1 ст. 70 КК України.

За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою, а остаточне покарання ОСОБА_6 слід визначити відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Під час апеляційного розгляду прокурор висловив прохання про скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Між тим, такої вимоги не міститься в резолютивній частині апеляційної скарги. Відсутнє обґрунтування таких вимог і в мотивувальній частині апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження в суді вину визнав, щиро покаявся, відшкодував заподіяну шкоду, потерпіла подала заяву про відсутність у неї претензій до обвинуваченого. Судом першої інстанції також встановлено, що після вчинення злочинів ОСОБА_6 має роботу та перестав вживати спиртні напої, про що він також зазначив при апеляційному розгляді, пояснивши, що пройшов відповідний курс лікування.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, наявність декількох обставин, що помякшують покарання, та обставини вчинення злочину (вчинена крадіжка майна на суму 230 грн, майнова шкода відшкодована), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Прийняте судом першої інстанції рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, є правильним.

Разом з тим, враховуючи, що злочин вчинено 12.07.2017 р., тобто до ухвалення вироку Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.07.2017 р., і остаточне покарання апеляційний суд визначає згідно вимогам ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, є достатні підстави для прийняття рішення в порядку ч.2 ст. 404 КПК України на користь обвинуваченого та при застосуванні вимог ст. 75 КК України встановити йому випробувальний термін на той же строк, як і встановлено за вироком від 18.07.2017 р.

Тому, відсутні підстави для прийняття рішення про виконання вироку Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.07.2017 р. самостійно, про що просить апелянт.

За таких обставин, вирок суду у відношенні ОСОБА_6 підлягає зміні в частині призначення покарання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407, п.4 ч.1 та ч.2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невірного застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 413, 418,419, 424,532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання та ОСОБА_6 пом`якшити призначене покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 18.07.2017 р., шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Згідно вимогам п.п. 1,2 ч.1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3