У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 від 25.01.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відносно обвинувачених:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.304 КК України.
та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000345 відносно малолітнього
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Миколаїв, громадянина України, до кримінальної відповідальності не притягувався, із неповною середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законний представник малолітнього ОСОБА_8 : ОСОБА_9
захисники: ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.07.2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_8 повернуто прокурору.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Прокурор зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку того, що в обвинувальному акті чітко не зазначені конкретні дії ОСОБА_6 як пособника в розумінні ст.27 КК України, оскільки згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_6 як пособника було зазначено чітко та конкретно.
Зазначає, що в обвинувальному акті у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено про реалізацію ОСОБА_6 спільного корисливого умислу на таємне викрадення чужого майна на виконання ним дій пособника у вказаному злочині.
Твердить, що суд дійшов невірних висновків вказуючи, що обвинувачення ОСОБА_7 не було сформульовано належним чином, не зазначено фактичних обставин справи щодо суб`єктивної сторони злочину, а повертаючи клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно малолітнього ОСОБА_8 суд взагалі не мотивував вказане рішення та не навів жодних мотивів повернення вказаного клопотання прокурору.
Вказує на те, що суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень, а також винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у його вчиненні, в обвинувальному акті викладено чітко і конкретно.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року повернуто обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та клопотання про застосування примусових захордів виховного характеру у кримінальному провадженні відносно малолітнього ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції зазначив, що у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення відносно ОСОБА_6 за ч.5 ст.27 ст.185 КК України є неконкретним та нечітким. При цьому вказано про те, що у обвинувальному акті не зазначені фактичні обставини щодо суб`єктивної сторони злочину, мотиву скоєного злочину, не зазначені конкретні дії ОСОБА_6 як пособника в розумінні ст.27 КК України.

Окрім того, суд зазначив, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 304 КК України також не сформульовано належним чином, не зазначені фактичні обставини щодо суб`єктивної сторони злочину, а саме щодо форми вини та наслідків вчинення злочину.

Суд першої інстанції зазначив, що вищенаведене порушує права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавленні можливості знати в чому обвинувачуються та здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка просила ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_8 повернуто прокурору, скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції; пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , малолітнього ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_9 , які просили ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до змісту статті 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

Згідно ч.1 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам ст.291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

За правилами пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору передбачає не формальну невідповідність вимогам закону, а наявність в них таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

При вивченні матеріалів провадження апеляційним судом не встановленні суттєві порушення вимог ст. 291 КПК України, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З тексту обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000345 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини злочинів, які прокурор вважав встановленими, викладено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а саме, зазначена кваліфікація дій за ч.5 ст.27, ч.3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_6 та за ч.2 ст.304 КК України відносно ОСОБА_7 викладено і формулювання обвинувачення.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів вищевказаних кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Окрім того, обвинувальний акт відповідає і іншим вимогам ч.2 ст.291 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Як вбачається з обвинувального акта, 05 жовтня 2017 року о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_6 виступив у ролі пособника, тобто особи, яка шляхом усунення перешкоди шляхом подачі звукових сигналів та сигналів рукам и сприяв вчиненню ОСОБА_7 та малолітнім ОСОБА_8 таємного викрадення чужого майна, а саме камер відео спостереження з будинку «Релігійної громади свідків Єгови Заводського району м. Миколаєва», розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізничне селище 576/1, яка обнесена огорожею та має цілодобове відео спостереження, тобто фактично є сховищем для майна релігійної організації.

Отже, в обвинувальному акті зазначені конкретні дії ОСОБА_6 як пособника в розумінні ст. 27 КК України.

Окрім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є малолітнім, запропонував йому прийняти участь у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) камер відеоспостереження з будівлі зазначеної релігійної організації, чим сформував у малолітнього ОСОБА_8 бажання вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

З огляду на наведене, обвинувачене ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.304 КК України сформульовано належним чином.

Клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру відповідно до ст.292 КПК України містить інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати малолітньому ОСОБА_8 .

Окрім того, зазначене клопотання відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Повертаючи прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_8 суд першої інстанції взагалі не мотивував вказане рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру вимогам КПК України не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи наведене, є слушними доводи прокурора про формальний підхід з боку суду першої інстанції до вирішенні питань, пов`язаних з оцінкою обвинувального акту та клопотання про застосування заходів виховного характеру, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин, які б дійсно перешкоджали судовому розгляду даного кримінального провадження.

З огляду на наведене, ухвала суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.07.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_8 повернуто прокурору - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді: