Дата документу 17.01.2019 Справа № 320/459/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/268/19
Єдиний унікальний № 320/459/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до під №40002534 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Генічеського району, Херсонської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку день за день, а саме з 19.05.2016 року по 20.05.2016 року, з 29.12.2017 року по 06.07.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 7212,46 грн. та моральну шкоду на суму 100000 гривень.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Згідно зі змістом вироку, 18.05.2016, приблизно о 18-40 годин, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по місту свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклої з ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, сварки, умисно, з метою вбивства, наявним у нього ножем, наніс потерпілій не менше 14 ударів в область передньої частини тулуба, кінцівок, заподіявши їй тим самим, тілесні ушкодження у вигляді поверхневих колото-різаних ран в області правого плечового суглоба, правої ліктьової ямки, на долонній поверхні, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 221 від 30.06.2016 року, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження; колото-різаних ран в області лівого надпліччя, плечового суглоба, лівого стегна, різаної рани волосистої частини голови, лівої кисті, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 221 від 30.06.2016, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; проникаючих сліпих колото-різаних ран грудної клітини з пошкодженням лівої легені, черева з пошкодженням шлунка, підшлункової залози, лівої ниркової вени, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 221 від 30.06.2016, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, та від яких, внаслідок ускладнення їх гострою крововтратою, приблизно об 19 годині 00 хвилин того ж дня, настала смерть потерпілої ОСОБА_11 на місці події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить дослідити наявні у кримінальному провадженні докази, вирок місцевого суду скасувати та і закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на процесуальні порушення під час проведення досудового розслідування, зазначає, що висновку суду ґрунтуються на доказах отриманих незаконних шляхом, які є неналежними і недопустимими. Захисник акцентує увагу, що фактично досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не проводилось, а проводилось в рамках кримінального провадження, яке було направлено до суду з клопотанням про застосування заходів медичного характеру, яке ухвалою суду від 26.12.2017 було закрито (у зв`язку з визнанням обвинуваченого осудним). Прокурором в порушення вимог КПК України винесено постанову про відновлення досудового розслідування, тоді як на переконання захисника, повинно було розпочате кримінальне провадження в загальному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачений наводить доводи аналогічні тим, які вказані в апеляційні скарзі його захисника лише в більш вузькому обґрунтуванні.

Потерпілою ОСОБА_9 подане заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника. На переконання потерпілої доводи апеляційних скарг є не обґрунтованими, натомість вирок суду, вона вважає законним і вмотивованим. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, просили вирок скасувати і закрити провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання; потерпілу ОСОБА_9 , її представника та прокурора, які заперечували проти доводів апеляційних скарг, вважали вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Зі змісту його пояснень випливало, що він не вчиняв даного злочину, що хтось сторонній був у квартирі, що вони мирно та дружно жили з дружиною.

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які узгоджуються між собою і з письмовими доказами у кримінальному провадженні:

- протоколом огляду місця події від 18.05.2016 з фото таблицями та відеозаписом до протоколу;

- висновком судової медичної експертизи №221 від 30.06.201., трупа ОСОБА_11 ;

- висновком судової медичної експертизи №1565 від 15.07.2016 змивів з кистей рук ОСОБА_7 ;

- висновком судової медичної експертизи №1562 від 25.07.2016, шести змивів, вилучених під час проведення огляду місця події;

- висновком судової медичної експертизи №1561 від 28.07.2016, рукоятки ножа з підлоги біля трупу;

- висновком судової медичної цитологічної експертизи №422 від 03.08.2016, судово-цитологічне дослідженні клинка ножа;

- висновком судової медичної експертизи №329 від 12.08.2016, клаптів шкіри від трупа ОСОБА_11 ;

- висновком судової медичної експертизи №1564 від 15.07.2016, футболки та спортивних брюк підозрюваного ОСОБА_7 ;

- висновком медичного огляду №362 від 18.05.2016, ОСОБА_7 знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

- висновком судово-психіатричної експертизи №344 від 27.06.2016 КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, ОСОБА_7 потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи для уточнення діагнозу, винесення остаточного експертного рішення.

- висновком судово-психіатричної експертизи №126 від 26.10.2017 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», ОСОБА_7 на період часу, що відноситься до вчинення суспільно-небезпечного діяння, міг перебувати у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння. При цьому дії його не були обумовлені будь-якими хвилюваннями психотичного рівня, якісно та кількісно порушеною свідомістю, будь-якими суттєвими для дійсної кримінальної справи афективними розладами, тому він міг усвідомлювати фактичний характер та суспільну небезпеку своїх дій, керувати ними; на час проведення експертизи ОСОБА_7 також не страждав на будь який хронічний психічний розлад (захворювання), недоумство, інший хворобливий стан психіки. Виявляє психічні розлади, непсихотичного рівня, у вигляді "Органічного розладу особистості (змішаного генезу), із помірно вираженим психоорганічним синдромом, без психозу та недоумства, стан компенсації", та не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може стати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Рекомендовано динамічний нагляд психіатра, за місцем перебування.

- рапортом оператора служби "102" Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про те, що невідома особа 18.05.2016 року о 18-44 годин по телефону повідомила, що за адресою АДРЕСА_1 чоловік кидається на дружину з ножем.

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка.
Версія обвинуваченого про непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочину і про перебування в квартирі іншої людини судом обґрунтовано оцінена критично, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 у вчиненні вбивства викладені обґрунтовано і вмотивовано. ОСОБА_7 не заперечував, що 18.05.2016, приблизно о 18-40 годин, він перебував за місцем свого проживання, де було скоєно вбивство ОСОБА_11 . В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-яки докази, які б давали підстави вважати про перебування іншої людини в квартирі на момент скоєння вбивства потерпілої. Таких доказів не було надано стороною захисту і в подальшому.
Доводи апеляційної скарги захисника і обвинуваченого про те, що ряд доказів у вказаному кримінальному провадженню є недопустими із посиланням на процесуальні порушення (в контексті того, що докази, які були покладені в основу обвинувачення, збиралися у кримінальному провадження, яке було закрито судом ), є аналогічними тим, що були надані під час розгляду провадження в суді першої інстанції. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єктивних підстав для породження сумніву у законності отримання вищевказаних доказів за наведених стороною захисту обставин і визнання їх недопустимими не має. Положенням про порядок ведення ЄРДР, затвердженого Наказом Генпрокуратури України №69 від 17.08.2012, передбачено, що Реєстр - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру. Номер кримінального провадження складається з таких реквізитів: код органу, який розпочав досудове розслідування, рік, код відомства та територіального органу, номер кримінального провадження. Досудове розслідування внесене до ЄРДР за №40002534 від 18.05.2016 малоправову кваліфікацію за ч.1 ст.115 КК України, і підозрюваним у вчиненні злочину виступав ОСОБА_7 . Реквізити номера кримінального провадження зберігаються на всіх стадіях досудового розслідування, як до прийняття рішення про звернення з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, так і після закриття кримінального провадження судом і його відновлення в загальному порядку. Та обставина, що судом було закрито кримінальне провадження (про застосування примусових заходів медичного характеру), не свідчила про необхідність вносити відомості в ЄРДР під новим номером, і повторно збирати докази, оскільки обставини стосувалися однієї і тієї ж самої події, а підставою для закриття провадження були не процесуальні порушення, а висновки судово-психіатричної експертизи №126 від 26.10.2017 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», які спростовували висновок судово-психіатричної експертизи №458 від 31.08.2016 КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради (які виступали підставою для звернення із клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру).

Відповідно ст.ст. 85, 86 КПК України, належними є докази які, прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України. Усі докази, про які зазначали апелянти в апеляційних скаргах, відповідали критеріям ст.ст. 85, 86 КПК України, тому підстав визнавати їх неналежними чи недопустимими у суду першої інстанції не було.
Доводи захисника про недопустимість ряду доказів в контексті їх отримання внаслідок незаконного проведення слідчої дії огляду місця події, колегія суддів також вважає безпідставними. Проведення огляду, з урахування тяжкості злочину і обставин події, було обумовлено необхідністю проведення цієї слідчої дії без затримки та зволікань, з метою збереження і отримання слідів кримінального правопорушення. На момент проведення фактично було встановлено, що власником житла була потерпіла ОСОБА_11 , яка загинула, тому дозвіл на проведення вказаної слідчої дії було отримано саме від ОСОБА_9 дочки ОСОБА_11 . Відтак, на переконання колегії суддів, огляд місця події було проведено слідчим без порушення вимог ст.257 КПК України, тому підстав вважати протокол огляду місця події, а також інші похідні докази здобуті внаслідок цієї слідчої дії неналежними, судова колегія не встановила.
Доводи ОСОБА_7 надані ним під час апеляційного розгляду на предмет відсутності прямих доказів, що вказували на його вину, на переконання колегії суддів, не спростовують правильність висновків суду, адже судом давалася оцінка саме сукупності зібраних доказів, і ця сукупність непрямих доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку і всебічності спростовувала версію обвинуваченого про його непричетність до вчинення вбивства і вказувала на його вину.

Обвинуваченим і його захисником в апеляційних скаргах ставилося питання про повторне дослідження доказів, однак при цьому апелянти не посилались на неповноту судового розгляду, не просили дослідити нові докази, а лише не погоджувались з оцінкою доказів судом та на допущені на їх думку процесуальні порушення, яких встановлено не було. З огляду на вказані обставини, клопотання обвинуваченого і захисника про дослідження доказів задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний вирок є законним, вмотивованим та обґрунтованим, і підстав для його скасування і постановлення виправдувального вироку, за доводами апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, не вбачається.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_17