Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/70/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження №10000043 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та в її інтересах представника - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_10 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Бобринець Кіровоградської області, українка, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, одружена, не працююча, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
засуджена за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від призначеного основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки із покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи на суму 2368 грн. та судово-економічної експертизи на суму 1968 грн., на загальну суму 4336 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 382388 грн. 20 коп., 328883 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_10 вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах, за таких обставин:
Так, в січні місяці 2007 року обвинувачена ОСОБА_10 влаштувалась у якості продавця до потерпілої ОСОБА_7 , яка на території КП «Ринок» Бобринецького районного споживчого товариства в м. Бобринець здійснювала підприємницьку діяльність з реалізації продовольчих товарів: цукру та борошна. При цьому, прийом на роботу обвинуваченої був здійснений лише на підставі усної домовленості, без оформлення відповідних офіційних документів та без складання і підписання договору про матеріальну відповідальність обвинуваченої ОСОБА_10 за прийняті від потерпілої ОСОБА_7 до реалізації зазначені товарно-матеріальні цінності.
Згідно усної домовленості ОСОБА_10 була зобов`язана здійснювати, зокрема: отримання товарно-матеріальних цінностей, перевірку кількості, маси, належного пакування, розміщення товару за місцями зберігання, складання актів прийому-передачі матеріальних цінностей, а також їх реалізацію населенню за грошові кошти, які передавала ОСОБА_7 , як власниці проданого нею товару. За виконання зазначених трудових функцій, ОСОБА_10 щомісячно отримувала від ОСОБА_7 заробітну плату близько 1000 грн.
Витрати на ринковий збір, оренду торгового місця, патент та відрахування до Пенсійного фонду сплачувались з грошових коштів ОСОБА_7 .
В подальшому, 17.04.2007 року обвинувачена ОСОБА_10 отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, але фактично власну підприємницьку діяльність не здійснювала, а продовжувала реалізовувати товарно-матеріальні цінності (цукор, борошно), які належали ОСОБА_7 .
Зокрема, ОСОБА_7 поставляла обвинуваченій ОСОБА_10 товар, який ОСОБА_10 особисто приймала та вносила відповідні записи про надходження товару та його реалізацію до робочих зошитів. На підставі вказаних записів в подальшому потерпілою та обвинуваченою проводилися звірки стосовно кількості отриманого та реалізованого товару, його залишку та кількості коштів, отриманих обвинуваченою від реалізації та які підлягали передачі ОСОБА_7 , як власнику.
Грошові кошти від реалізації товарно-матеріальних цінностей (цукор, мука) ОСОБА_10 передавала особисто ОСОБА_7 або водію-експедитору, який за дорученням останньої поставляв товар. При цьому, на кожну отриману грошову суму, виручену від реалізації товару, оформлювався прибутковий касовий ордер.
Крім того, ОСОБА_7 щомісяця проводила звірки з ОСОБА_10 щодо залишків товару, наявності грошових коштів, результати яких вносились, як до електронних звітів ОСОБА_7 , так і до робочих зошитів, які вела сама ОСОБА_10 .
Проте, ОСОБА_10 , зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_7 , враховуючи відсутність договору, який би забезпечив матеріальну відповідальність обвинуваченої, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення стала на злочинний шлях реалізації своїх протиправних намірів. При цьому, обравши предметом злочину грошові кошти від продажу зазначених товарно-матеріальних цінностей, а способом їх протиправного отримання і привласнення шахрайство.
З цією метою ОСОБА_10 , в період часу з січня місяця 2007 року по 20 січня 2014 року систематично і безоплатно, шляхом тотожних, обманних, протиправних дій, вилучала і привласнювала певні суми грошових коштів, отриманих від реалізації належних потерпілій ОСОБА_7 товарно-матеріальних цінностей.
Так, як потерпіла ОСОБА_7 не заперечувала проти надання обвинуваченою ОСОБА_10 цукру та борошна в борг покупцям, обвинувачена регулярно, після проведення кожної ревізії потерпілою повідомляла ОСОБА_7 , що нестача коштів обумовлюється тим, що обвинувачена ОСОБА_10 дала товар в борг і покупці їй повернуть кошти пізніше. При цьому, ОСОБА_10 не повідомляла потерпілу ОСОБА_7 , що в дійсності справжніх боржників значно менше, а основною сумою коштів, отриманих від реалізації майна потерпілої, які були нестачею, обвинувачена розпорядилась на власний розсуд і тим самим ввела потерпілу в оману та сформувала у ОСОБА_7 уявлення щодо правдивості своїх слів, як спосіб заволодіння коштами потерпілої.
При цьому, протиправна діяльність обвинуваченої ОСОБА_10 з її початку охоплювалася єдиним умислом на здійснення систематичних, тотожних дій на безоплатне вилучення грошових коштів від реалізації майна потерпілої у вигляді коштів з одного і того ж джерела їх надходження, отриманих від реалізації майна ОСОБА_7 , а отже, ця діяльність мала характер одного, продовжуваного злочину.
Вказаними протиправними діями, ОСОБА_10 , в період часу з травня 2010 року по 20.01.2014 рік протиправно і безоплатно, у шахрайський спосіб заволоділа грошовими коштами від реалізації товарно-матеріальних цінностей, які належать ОСОБА_7 на загальну суму 382388 грн. 20 коп., що підтверджується актом звірки від 30.09.2013 року та висновком судово-економічної експертизи № 226 від 31.03.2014 року, зокрема сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становила:
- станом на 01.10.2013 року 346694 грн.;
- та в період з 30.09.2013 року по 20.01.2014 року - 35694 грн. 20 коп.
Всього станом на 20.01.2014 року, встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 382388 грн. 20 коп.
Отже, за вказаних обставин, реалізуючи злочинний намір на систематичне безоплатне вилучення у шахрайський спосіб грошових коштів, ОСОБА_10 , в період часу з травня місяця 2010 року по 20.01.2014 рік, шляхом систематичних тривалих злочинних дій, заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 на загальну суму 382 388 грн. 20 коп., що є особливо великим розміром.
Таким чином, ОСОБА_10 у період з 2010 року по 2014 роки, маючи єдиний злочинний намір на заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_7 , в результаті тотожних діянь, діючи з прямим умислом, неодноразово, незаконно, з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілої, введенням потерпілої в оману щодо правомірності своїх дій в процесі складення списків осіб-боржників, яких у реальності не існувало, створюючи у потерпілої хибне переконання у розпорядженні своїми коштами за її власною волею, шляхом обману вилучала кошти потерпілої ОСОБА_7 і заволоділа шляхом обману та зловживання довірою коштами потерпілої в особливо великих розмірах на суму 382 388 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченої, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави. У решті вирок суду залишити без зміни.
Посилається на те, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, судом проігноровано вимоги ст. 77 КК України, згідно яких встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені в даному випадку та до останнього конфіскація майна не входить.
Вказав, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, що є підставою для скасування рішення.
Так, судом в мотивувальній частині рішення у якості підстав для застосування положень ст. 75 КК України зазначено про наявність у обвинуваченої хронічних захворювань та гіпертонічної хвороби.
Крім того, судом будь-яких пом`якшуючих обставин не встановлено, а лише зазначено про можливість виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства.
Поряд з цим, при винесенні вироку судом належним чином не враховано, що ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, збитки у загальному розмірі 382388 грн. 20 коп. не відшкодувала, вчинила особливо тяжкий злочин.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 8 років позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що при призначенні покарання ОСОБА_10 за особливо тяжкий злочин, в межах мінімальної санкції статті обвинувачення, зі звільненням засудженої від відбування покарання з випробуванням, - суд з незрозумілих причин надав перевагу тому, що ОСОБА_10 заміжня, раніше не судима, має постійне місце проживання, страждає на хронічні захворювання та на гіпертонічну хворобу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Проте, суд не врахував, що ОСОБА_10 не сприяла розкриттю злочину, не визнала вини та не покаялась, була безпосереднім ініціатором вчинення злочину, готувала та організовувала злочин, не відшкодувала завдані збитки, скоїла особливо тяжкий злочин, не працює, відсутність у неї позитивних характеристик.
Вказала, що документи, які підтверджують хронічні захворювання та гіпертонічну хворобу засудженої ОСОБА_10 , під час судового засідання в порядку ст.ст. 357, 358 КПК України не досліджувались та не обговорювались учасниками судового розгляду, що також підтверджується мотивувальною частиною вироку.
Сторона обвинувачення даних про хронічні захворювання ОСОБА_10 до суду не подавала, а сторона захисту належність та допустимість доказів про хворобу ОСОБА_10 , у якості характеризуючих особу даних, під час судового розгляду - не доказувала.
Крім того, судом у вироку не зазначено - на які хронічні захворювання страждає ОСОБА_10 , та якими доказами, документами та іншими, цей факт встановлено.
Вказала, що суд не врахував, що ОСОБА_10 не тільки завдала їй шкоду в розмірі 382 388 грн. 20 коп., які на той час дорівнювали близько 50 000 доларів США, яку вона могла використати на збільшення свого бізнесу - торгівля цукром, на лікування, на навчання своєї дитини тощо, а ще постійно, цілеспрямовано висловлювала в суді факти, які не відповідають реальності, які порочили її з приводу нібито вимагання у неї грошей та нібито погроз на її адресу.
Суд не врахував, що внаслідок таких дій засудженої ОСОБА_10 їй заподіянні тяжкі душевні переживання, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою останньої, щодо протиправного заволодіння її майном, що ці обставини принижують її, у неї змінилося ставлення до інших своїх працівників, пов`язане з вираженим емоційним напруженням в зв`язку з шахрайством ОСОБА_10 , якій вона на протязі багатьох років довіряла.
Вона, ( ОСОБА_7 ) знаходиться постійно в нервовому стані, у неї порушився сон, та погіршився стан здоров`я, а також виникають інші психологічні фактори, пов`язані з необхідністю відвідування правоохоронних установ та суду.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання виді 8 років позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Свої вимоги обґрунтував тим, що у вироку, вирішуючи питання про вид і розмір покарання ОСОБА_10 суд правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 190 КК України, однак не визначив ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину та належним чином не мотивував призначення покарання в межах мінімальної санкції статті обвинувачення та звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.
Вказав, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 не надав оцінки тому, що ОСОБА_10 скоїла особливо тяжкий злочин, що вона на час вчинення злочину чи розгляду справи не перебувала у стані вагітності, не є інвалідом, не є особою похилого віку, не розкаялась у вчиненому, не сприяла розкриттю злочину, не відшкодувала завдані збитки в повному обсязі.
ОСОБА_10 постійно вводила слідчі органи та суд в оману, шляхом висування різних суперечливих версій скоєних подій, а саме про те що вона працювала не реалізатором у ОСОБА_7 , а самостійною фізичною особою-підприємцем на Бобринецькому ринку і купувала у ОСОБА_7 цукор для подальшого перепродажу і у неї не було заборгованості перед ОСОБА_7 , що на аркушах паперу під умовними номерами слідчого 4, 6, 7, 2 і 8, 1, 3 вона писала не прізвища боржників, а прізвища осіб (допитаних свідків по справі), яким вона продавала цукор з зазначенням суми продажу цукру, а також, що акти звірок, а також список боржників під умовним № 3 вона підписала та написала в один день під тиском, та що 19.01.2014 року вона передала у своєму домоволодінні потерпілій ОСОБА_7 суму в розмірі 50 000 грн., яку остання не записала до зошитів, як погашену суму боргу та інше.
Цю частину версії обвинуваченої спростували, як потерпіла так і майже всі свідки, допитані в судовому проваджені, а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які працювали разом з обвинуваченою на ринку, крім того зазначали, яку заробітну плату отримувала ОСОБА_10 від ОСОБА_7 .
Щодо версії обвинуваченої ОСОБА_10 , що на аркушах паперу під умовними номерами слідчого 4, 6, 7, 2 і 8, 1, 3 вона писала не прізвища боржників, а прізвища осіб (допитаних свідків по справі), яким вона продавала цукор з зазначенням суми продажу цукру. Під час допиту обвинуваченої ОСОБА_10 в судовому засіданні 09.12.2015 року файл chaneel 01 2015_12_09 10-53-39 (хвилина файлу з 06:20 по 06:31) - обвинувачена зазначила щодо аркушів паперу, які є речовими доказами під умовними номерами слідчого 4, 6, 7, 2 і 8,1, що: «...ці листочки я писала, яким людям давала в борг і які потім мені повертали гроші, я казала Макогон, що це люди, які повертали мені гроші».
Під час допиту обвинуваченої ОСОБА_10 в судовому засіданні 23.03.2016 року на питання прокурора та представника потерпілої, щодо аркушів паперу, які є речовими доказами під умовними номерами слідчого 4, 6, 7, 2 і 8, 1 обвинувачена відповіла: «Що на цих листочках вона писала не прізвища боржників, а прізвища осіб (допитаних свідків по справі), яким вона продавала цукор з зазначенням суми продажу цукру. При тому, на питання представника потерпілої, щодо походження цих аркушів паперу, хто їх писав, з якою періодичністю та за який рік, обвинувачена ОСОБА_10 пояснювала, що це її «чорновички» про продаж товару, що це суми за цукор, які підприємці купували у неї одразу, що періодичності запису в цих чернетках вона не пам`ятає, а також не пам`ятає в який рік вони писались і чому вони писались взагалі.
Щодо нібито передачі ОСОБА_7 19.01.2014 року суми в розмірі 50 000 грн. обвинувачена пояснила суду, що з ранку цього дня, на території ринку в м. Бобринець, вона віддала ОСОБА_7 виручку в сумі 8 490 грн., яку остання записала до зошиту (під умовним номером 7 ст. 11), а потім в обід ОСОБА_7 під`їхала до домоволодіння ОСОБА_10 , де ОСОБА_10 віддала потерпілій 50 000 грн. Як підтвердження передачі цих коштів обвинувачена при обговоренні клопотань захисту та її допиту посилалась на свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які зі слів обвинуваченої допомагали їй покупюрно перераховувати ці гроші. (На підтвердження саме цих слів ОСОБА_10 слугує запис судового засідання: - від 17.02.2015 року, файл chaneel 01 2015_02_17 15-57-47 (хвилина файлу з 08:00 по 08:12) - «на питання головуючого в судовому проваджені, - «Що можуть підтвердити ці свідки» - обвинувачена відповіла - «коли передавались кошти, яка сума, бо ми вмісті їх (тобто кошти) перераховували»»; - від 03.06.2015 року файл chaneel 01 -37-46 (хвилина файлу з 01:49 по 03:30) - «при обговоренні учасниками судового засідання, виклику свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по обставинам передачі обвинуваченою 50000 грн. потерпілій 19.01.2014 року, на питання судді ОСОБА_15 обвинуваченій ОСОБА_16 , «Що вони рахували кожну купюру» - обвинувачена відповіла «Так»
Але після допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 стало відомо, що 19.01.2014 року в домоволодінні ОСОБА_16 вони бачили, що ОСОБА_10 перераховує грошові купюри, але достеменно сказати, що це були 50 000 грн., вони не можуть, також вони особисто не перераховували покупюрно ці гроші та не бачили, як ОСОБА_10 передавала ОСОБА_7 ці кошти. При тому, що місце де ОСОБА_10 у домоволодінні перераховувала кошти свідки називали різне.
Крім того, на спростування цієї частини версії ОСОБА_10 слугують покази свідка ОСОБА_17 , який був безпосереднім свідком цих подій.
Також вказав, що судом не зазначено обставин, які пом`якшують покарання засудженої ОСОБА_10 , також судом не вказані позитивні характеризуючі особу данні, але призначено покарання в межах мінімальної санкції статті обвинувачення та звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.
Також вказав, що у даному випадку мета виправлення та попередження вчинених нею нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України) не може бути досягнута у зв`язку із м`якістю призначеного судом покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просила вирок суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження стосовно неї, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, посилаючись на те, що при ухваленні вироку суд не зазначив, яким саме способом скоєно шахрайство, тобто внаслідок обману чи зловживанням довірою та не встановив, що вона в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання не виконувати.

Вказала, що кримінальне провадження відносно неї було порушено без законних на те підстав, обвинувальний акт складений з порушенням вимог ч.2 ст. 291 КПК України.

В ході неодноразових допитів вона показувала, що дійсно працювала у ОСОБА_7 , як найманий працівник, але не з січня 2007 року, а з 2004 року по 2007 рік (даний факт іде в протиріччя з обвинувальним актом та підозрою та слідством і судом не встановлений.)
Вважає, що у повідомлені про підозру та в обвинувальному акті і вироку вона обвинувачуюсь в скоєні шахрайства в той період, коли працювала самостійно і документально оформлена, як фізична особа підприємець - ФОП ОСОБА_16 . Вона самостійно займалася підприємницькою діяльністю з 2007 року. Між ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_7 були цивільно-правові відносини, пов`язані спільною підприємницькою діяльністю, тобто відносини між двома суб`єктами господарювання.
Також вказала, що суд, ухвалюючи вирок, буквально вказав, що «здійснюючи неофіційно реалізацію цукру та борошна, які належали потерпілій ОСОБА_18 , обвинувачена ОСОБА_10 протягом із січня 2007 року по 20 січня 2014 року зобов`язана була повертати виручені від продажу кошти їх власниці потерпілій ОСОБА_19 , але маючи умисел на їх заволодіння в шахрайський спосіб шляхом обману та зловживання довірою, умисно протиправно та незаконно вилучала з фондів власника частину грошових коштів обертаючи їх на власну користь», тобто суд сам підтвердив, що між ФОП ОСОБА_19 та ФОП ОСОБА_16 були цивільно-правові зобов`язання.
Тому, навіть, як би була відмова повернути отримані від реалізації грошові кошти, після настання відповідного строку, не може бути злочином, тому що в цьому випадку порушення правил використання грошових коштів, неповернення їх у встановлений термін тягне лише цивільно-правові наслідки.
Вказала, що судом при розгляді справи в суді не здобуто переконливих доказів її винуватості у скоєнні шахрайства, і те що вона умисно заволоділа чужим майном або придбала його шляхом обману чи зловживання довірою.
Крім того, слідством та судом документально не встановлено, коли саме та в який конкретно період, із зазначенням конкретних сум грошових коштів, період виникнення боргу.
Вважає, що як слідчим так і прокурором в порушення п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення є неповними та не об`єктивними, а також вважає, що органами слідства і судом при розгляді справи та постановлені вироку взагалі не встановлений час скоєння правопорушення, не конкретизовано та не сформульовано пред`явлене обвинувачення.
За фактичними обставинами справи між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 трудовий договір не укладався, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність також не укладався. З квітня 2007 року ОСОБА_10 зареєструвалася як фізична особа-підприємець.
Вказала, що висновок № 226 судово-економічної експертизи від 31.03.2014 року відповідно до якого документально підтверджено «недостачу грошових коштів в сумі 382388, 20 грн. по ФОП ОСОБА_16 , при умові документального підтвердження витрат у сумі 6461 грн. пов`язаних з організацією роботи складу є необґрунтованим, не аргументованим, упередженим та таким, що суперечить обставинам справи.
Звертає увагу на те, що слідство, обвинувачення та суд обґрунтовують обвинувачення на неналежних доказах, а саме: в основу документального доказу ставляться два акти звірки, які складені без якого не будь документального підтвердження, в тому числі і проведена інвентаризація. Крім того, йдеться посилання на зошити, які вела вона, ОСОБА_10 , для своїх підрахунків так званих чорновиків, які в ніякому разі не можуть бути визнаними бухгалтерськими документами, що підтверджували б бухгалтерський документальний обіг товарно-матеріальних цінностей.
І на сам кінець, в основу доказування так званої нестачі 382388 грн. 20 коп., надані всього 11 бухгалтерських накладних за період з 30 вересня 2013 року по 20 січня 2014 року, без надання касових ордерів та касових книг, тощо.
Також вказала, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 підтвердили що ОСОБА_10 була підприємцем та реалізовувала власні цукор та інші товари, а свідок ОСОБА_29 також підтвердила, що їй погрожував друг ОСОБА_7 місцевий кримінальний авторитет ОСОБА_30 , але суд цим доказам не надав належну оцінку, а надав перевагу доказам обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити ухвалу про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України, за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.
Свої вимоги обґрунтував тим, що під час досудового розслідування та суду не встановлено жодного доказу винуватості його підзахисної ОСОБА_10 у скоєнні шахрайства, а також того, що вона умисно заволоділа чужим майном або придбала його шляхом обману чи зловживання довірою.
Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що документально не встановлено період утворення так званої «нестачі», а даний факт є суттєвим для встановлення вини обвинуваченої особи.
Період з січня місяця 2007 року по 20 січня 2014 року, як зазначено у вироку, вилучення і привласнення «певних» сум грошових коштів шляхом тотожних, обманних дій, свого документального та процесуального підтвердження в матеріалах провадження та в ході судового розгляду підтвердження не знайшов.
Його підзахисна в ході допиту наголошувала, що дійсно працювала у ФОП ОСОБА_19 , як найманий працівник, але не з січня 2007 року а з 2004 року по 2007 рік.
З 2007 року по 2014 рік працювала самостійно, будучи приватним підприємцем ФОП ОСОБА_16 . І фактично всі свідки її пам`ятають з 2004 року, як реалізатора, яка працює у ОСОБА_7 та підтверджують факт того, що ОСОБА_10 працювала у ОСОБА_7 в торговому павільйоні, розташованому на базарі в м. Бобринець. Ніхто з свідків не повідомляє про взаємовідносини ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а лише підтверджують факт того, що мали розмову з ОСОБА_7 з приводу отримання знижки на цукор, що є цілком логічним. Адже ФОП ОСОБА_7 могла регулювати відпускну ціну, так як надавала під реалізацію товар ФОП ОСОБА_10 зі своєю націнкою, стосовно її розміру, - могла прийняти рішення тільки ОСОБА_7 .
Тому, посилання суду на свідчення свідків, які вказують на факт узгодження ціни з ОСОБА_7 , як на підставу того, що ОСОБА_10 не здійснювала підприємницьку діяльність самостійно є безпідставним.
Вказав, що суд не взяв до уваги акти звірки укладені 30.09.2013 року (т.1 а.с.43) та 20.01.2014 року (т.1 а.с.44) складені між ФОП ОСОБА_19 та ФОП ОСОБА_16 , в яких йдеться про передачу товару на реалізацію ФОП ОСОБА_19 - ФОП ОСОБА_16 . Тим самим, ОСОБА_7 визнає факт співпраці між нею та ФОП ОСОБА_16 , саме як відносини між двома суб`єктами господарювання.
За фактичними обставинами справи, перш за все, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 трудовий договір не укладався, письмовий договір про повну матеріальну відповідальність не укладався (ст. ст. 21, 134, 135 КЗпПУ). ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не перебували у трудових відносинах. А сама ОСОБА_7 при надані показань не змогла пояснити природу своїх відносин з ОСОБА_10 , на протязі тривалого часу. З квітня 2007 року ОСОБА_10 зареєструвалася та здійснювала комерційну діяльність, як фізична особа-підприємець.
Зазначив, що виходячи із суті відносин між двома фізичними особами підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , встановлена в ході взаємного звіряння від 20.01.2014 року сума 382 388 грн. 20 коп. не може вважатися недостачею, так як це суперечить самій економічній природі цього терміну, а саме: право власності на товари, вказані в акті звірки, не належать ФОП ОСОБА_19 .
Згідно чинного законодавства в момент отримання товару та підписання відповідного первинного документу - видаткової накладної право власності на товар перейшло до ФОП ОСОБА_16 .
Таким чином, у ФОП ОСОБА_19 відсутні будь-які правові підстави проводити інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_16 .
Також вказав, що у разі документального підтвердження сума 382 388 грн. 20 коп., вказана в акті звірки буде вважатися заборгованістю ФОП Кімерле перед ФОП ОСОБА_19 , а не недостачею.
При цьому вказав, що юридична природа недостачі та заборгованість є різною, так як недостача - призводить до збитків власнику товару (грошових коштів), але заборгованість є збитками не у будь-якому випадку.
Вирок суду першої інстанції ґрунтується на неналежних доказах, а саме, в основу документального доказу ставляться два акти звірки, які складені без якого-небудь документального підтвердження, в тому числі проведення інвентаризації.
Крім того, йдеться посилання на зошити, які вела ОСОБА_10 для своїх підрахунків, так званих чорновиків, які в ніякому разі не можуть бути визнані бухгалтерськими документами, що підтверджували бухгалтерський документальний обіг товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, в основу доказування так званої нестачі 382 388 грн. 20 коп., надані всього 11 бухгалтерських накладних за період з 30 вересня 2013 року по 20 січня 2014 року, без надання касових ордерів та касових книг, тощо.
При винесені судом вироку не враховано той факт, що при організації роботи торгової точки на якій ОСОБА_10 ніби-то була продавцем обов`язок організувати належний контроль, облік руху товарно-матеріальних цінностей та належний облік готівки покладений на власника такої торгової точки, що фактично не було зроблено ФОП ОСОБА_19 .
Це в свою чергу говорить про те, що в останньої були відносини з ОСОБА_10 , як з підприємцем, що узгоджується з п.28 Правил роботи дрібно-роздрібної торгової мережі.
Суб`єкт господарювання, в даному випадку ФОП ОСОБА_19 у підпорядкуванні якого є пункти дрібно-роздрібної торговельної мережі, зобов`язаний мати на всі товари, що реалізуються в цих пунктах, вищезазначені документи, до суду такі документи не надавались, а натомість в обґрунтування вироку покладено не зрозумілі зошити, які вела сама ОСОБА_10 для свого внутрішнього користування, хоча судом вони розцінені, як документи первинного бухгалтерського обліку.
Також вказав, що особа яка здійснює підприємницьку діяльність і утримує дрібно-роздрібні торгівельні мережі має організувати на них належний облік товарно-матеріальних цінностей та виручених коштів та здійснювати контроль за ними, з метою повного та точного обліку у книзі доходів та витрат, яку ФОП ОСОБА_19 мала вести у відповідності до ч.1 ст.296 Податкового кодексу України. Цю книгу вона мала б надати до суду, як один із належних доказів, який в розумінні податкової та фінансової звітності має доказову силу на підтвердження, чи спростування взаємовідносин потерпілої та обвинуваченої.

У заперечені на апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника-адвоката ОСОБА_9 представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив вказані апеляції залишити без задоволення.
Послався на те, що під час судового розгляду по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_10 судом першої інстанції були досліджені та з`ясовані всі обставини, які мають значення для обґрунтованого судового рішення у формі обвинувального вироку, а саме допитані свідки, оголошенні та досліджені всі додані сторонами провадження матеріали кримінального провадження, дослідженні двічі речові докази.
При цьому, суд неодноразово надавав сторонам право, як надавати пояснення, так і задавати питання один одному по доданим до суду документам, як головуючий та інші члени колегії в судовому засіданні безпосередньо з`ясовували всі обставини, якими потім суд обґрунтував судове рішення.
Судом, також було задоволено клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, а саме свідків сторони захисту - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Щодо заявленого стороною захисту, під час судового слідства, клопотання про проведення повторної судово-економічної експертизи, то нормами кримінально-процесуального Кодексу України, взагалі відсутній такий тип експертизи, як повторна експертиза, в матеріалах кримінального провадження є в наявності та досліджена судом судова економічна експертиза № 226 від 30.03.14р. ХНДІСЕ відповідно до якого борг ОСОБА_10 перед ОСОБА_7 у вигляді нестачі грошових коштів складає 382 388 грн. 2 коп.
Іншої судово-економічної експертизи, яка б суперечила експертизі № 226 від 30.03.2014 року в матеріалах справи не має. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави призначати, як повторну (про що зазначено вище) так і комісійну судово-економічну експертизу.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та частково апеляційні скарги потерпілої та її представника, заслухавши потерпілу і її представника, обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та її представника підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Так, допитана в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_10 вину за ч.4 ст. 190 КК України не визнала, пояснила, що з 2004 року по 2007 рік працювала реалізатором у фізичної особи підприємця ОСОБА_7 .

У 2007 році до неї контролюючими органами було застосовано штрафні санкції за порушення правил здійснення торгівлі без відповідних документів, і у зв`язку з чим, вона припинила працювати у ОСОБА_7 та зареєструвалася суб`єктом підприємницької діяльності й почала власну справу пов`язану з роздрібною торгівлею продуктами харчування на ринку.
Через деякий час, до неї прийшла ОСОБА_7 та запропонувала спільно працювати, на що вона погодилася, при цьому ОСОБА_7 поставляла їй цукор, а вона його купувала з відстроченням платежу та продавала в орендованому у ОСОБА_7 приміщенні ларьку на базарній площі м. Бобринець, отримуючи власний дохід від різниці між вартістю купленого у ОСОБА_7 та реалізованого цукру. При цьому вона ставила надбавку 15-20% від вартості цукру. Домовленість з ОСОБА_7 про оренду ларька була усна. Скільки точно вона отримувала чистого прибутку вона не може пояснити, але близько 5-6 тис. грн., але в податкових звітах вона зазначала інші суми, які теж не пам`ятає, оскільки бухгалтерську звітність вела бухгалтер ОСОБА_31 . При цьому вона була єдиними оптовим продавцем цукру в м. Бобринець. В декларації за 2011 рік показала реалізацію товару на 80 тис. грн., а за 2013 рік на 400 тис. грн..
Облік товару та виручки вела на власний розсуд записуючи данні про прихід та витрати товару у зошитах - чорновиках, оскільки не має бухгалтерської освіти, де також зазначала й виручку. Зошити у неї згодом забрала ОСОБА_7 .
Жодного касового ордеру вона не підписувала.
Кошти за цукор повертала разом з накладними через водія, що привозив цукор за виключенням залишків, що були непродані. Облік цукру вівся фактично на підставі накладних на товар. За неділю вона отримувала та продавала близько 50-60 мішків цукру, інколи навіть 100. Ціна узгоджувалась з ОСОБА_7 , а вона ставила свою надбавку.
Вона сама оплачувала ОСОБА_7 кошти за оренду ларька та ринковий збір за оренду земельної ділянки. Щомісячна сума заробітна плата близько 1500 грн. у її чорнових зазначена, оскільки їй допомагав торгувати син ОСОБА_32 1988 р.н. і вона йому платила заробітну плату. Записи «мій цукор» свідчать про те, що вона брала цукор для потреб своєї сім`ї. Долари і євро зазначені у чорновику, оскільки вона скуповувала на ринку на прохання ОСОБА_7 .
Дійсно вона давала у борг покупцями від 1 до 30 мішків, але ці борги погашені.
Також вказує, що борги, які все ж виникали, але у значно меншій, а ніж інкриміновано сумі, могли виникнути у зв`язку із продажем нею товару громадянам з відстрочкою платежу, та у зв`язку із різкими змінами на ринку цін на цукор, коли його реальна ринкова ціна змінювалася протягом дня декілька разів в меншу сторону, а закупівельна ціна була значно більшою від реальної ринкової ціни за яку вона здійснювала його продаж, при цьому в таких випадках вона в телефонному режимі домовлялася про зменшення закупівельної ціни з ОСОБА_7 і та погоджувалася, але певно в подальшому рахувала борг по завищеній ціні, стверджує, що на час обвинувачення заборгованості у людей перед нею вже не було.
Інколи протягом 2007 2014 років вони проводили з ОСОБА_7 звірки, були випадки коли виявлялися борги, які вона в найкоротші терміни погашала, позичаючи в знайомих та оформляючи в банківських установах кредити, та повертала їх ОСОБА_7 .
Так 19.01.2014 року, коли до неї зателефонувала ОСОБА_7 , то вона попросила останню приїхати до неї додому, щоб забрати борг, бо із собою у неї була лише виручка цього дня 8 тис. грн., а вдома була більша сума, та коли приїхала ОСОБА_7 , то вона вийшла до неї на вулицю та віддала їй 50000 грн., тому зазначає, що таким чином повністю розрахувалась з ОСОБА_7 . Будь-яких підтверджень того, що вона передала останній 50000 грн. у неї не має.
Вказує, що ніяких списків боржників не складала, а той список неіснуючих боржників, який знаходився у ОСОБА_7 , вона написала 25.01.2014 року в м. Кіровограді у офісі ОСОБА_7 , куди остання завезла її обманним шляхом, обіцяючи, що повезе в лікарню. Список неіснуючих боржників та акти взаємозвірки писала під впливом психологічного тиску та погроз, під диктовку ОСОБА_7 та її чоловіка, які залякували, що вивезуть її дітей та диктували з її чорновиків, як і акти звірок та накладні. На час підписання останнього акту звірки, будь-якого боргу у неї перед ОСОБА_33 вже не було, як не і було людей-боржників, тому вона нікого з них не просила підтвердити борги за цукор.
Після цього вона з ОСОБА_7 поїхали до м. Бобринець, де вона з ларька повернула останній 9 мішків цукру, про що підписали акт прийому-передачі. Вона через ці події злякалась та на певний час виїхала до м. Києва.
З приводу підписання документів під погрозою за її заявами були розпочаті кримінальні провадження, які у 2016 році закриті.
Підтвердила, що дійсно в районній санстанції була оформлена санітарна книжка продавця, як реалізатора ФОП ОСОБА_7 .
Зазначила, що свідки зазначаючи те, що не купували у неї цукор кажуть неправду оговорюючи її. Також і неправда те, що вона просила деяких осіб відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_7 обіцяючи повернути борги за цукор.

Потерпіла ОСОБА_7 ,будучи допитаною в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції пояснила, що є приватним підприємцем в сфері реалізації цукру. Центральний офіс разом зі складами у неї знаходиться у м. Кропивницькому, а точки в яких реалізується переважно цукор - знаходяться в різних районах області.
В кінці 2006 року на початку 2007 року її сестра, що проживає у м. Бобринець, попросила взяти ОСОБА_10 реалізатором цукру та борошна в ларьок, який знаходився в м. Бобринець на території продовольчого ринку. При цьому рекомендувала останню, як порядну та надійну людину, на що вона погодилася.
Пропрацювавши кілька місяців реалізатором, обвинувачена ОСОБА_10 попросила зареєструвати її приватним підприємцем, так як її чоловіку для торгівлі картоплею в м. Києві - необхідний був патент.
При цьому, домовились, що усі витрати пов`язані з торгівлею обвинуваченої на ринку буде нести вона - (потерпіла). Фактично, ОСОБА_10 продовжувала працювала у неї реалізатором, остання самостійно власну підприємницьку діяльність вона не здійснювала.
Кіоск належав їй (потерпілій), вона сплачувала за власні кошти ринковий збір та плату за землю, також з її прибутків сплачувались податки ОСОБА_10 , як ФОП. При цьому ОСОБА_10 отримувала 1500 грн. чистої заробітної плати за 4 годинний, шестиденний робочий день.
Товар в кіоск завозили її водії, привозили цукор, борошно, в основному в ларьок на територію ринку, але інколи завозили куди скаже ОСОБА_10 , при цьому відпускну ціну товару визначала вона (потерпіла). За один рік через ларьок реалізовувалось близько 200 тон цукру. Всього з 2007 по 2014 рік поставила ОСОБА_10 близько 1 200 тонн цукру та борошна, на суму близько 10 млн. грн., періодично, в різні періоди, різними партіями.

Офіційно договір вона, як працедавець з робітником - продавцем ОСОБА_10 , не укладала, надіючись на порядність останньої.
Товар супроводжувався сертифікатами якості, двома товаро-траснпортними накладними, одна з накладних поверталась їй з підписом ОСОБА_10 , а інша залишалась у останньої, кошти від реалізованого цукру передавались через її водіїв, та їх оприбуткування фіксувалося прибутково-касовим ордером. Крім того, вівся бухгалтерський облік у комп`ютерній програмі 1С на прізвище ОСОБА_16 .
В 2007 році обвинувачена ОСОБА_10 запропонувала та умовила давати в борг цукор малим підприємцям, мотивуючи це тим, що потрібно напрацьовувати нових клієнтів. Вона спочатку погодилась, так як довіряла обвинуваченій.
Були ситуації коли ОСОБА_10 передавала лишні кошти, і були ситуації коли вона забувала записати виручку. Ревізії проводились раз на місяць. Кожний раз коли робили ревізію - визначали залишок товару та залишок боржників.
Під час ревізій обвинувачена ОСОБА_10 надавала їй списки боржників на різні суми, на окремих аркушах та в зошитах, - навпроти кожного боржника значився номер телефону.
Коли у вересні 2013 року вони провели чергову інвентаризацію, то виявився борг майже на 350 000 грн., на що ОСОБА_10 пояснила, що це заборгованість фізичних та юридичних осіб, серед яки був і «Бобринецький хлібзавод» яким та надавала у борг цукор. Вона в це повірила, так як довіряла ОСОБА_10 , але заборонила ОСОБА_10 більше надавати цукор у борг.
Обвинувачена ОСОБА_10 погодилась і вони провівши інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей підписали відповідний акт. ОСОБА_10 постійно робила нестачу, та на її вимогу повертала то 10 тис. грн., то 30 тис. грн., то 50 тис в різні періоди.

Пізніше ОСОБА_10 сказала, що деякі особи зовсім не повертають борг, а іншим обвинувачена не може відмовити. Щоразу заборгованість збільшувалась, ОСОБА_10 пояснювала це збільшенням кількості клієнтів. Вона в це вірила, та спочатку вважала, що заборгованість це лише оборотні кошти, що витрачаються на закупівлю цукру з заводів.
Проте, сума заборгованості зростала й на час проведення останньої інвентаризації 20.01.2014 року становила вже 382388,20 грн., через декілька днів вона знову приїхала до ОСОБА_10 , й та їй назвала прізвища боржників за цукор, а коли вона разом із своїм колишнім чоловіком їх почала розшукувати, то таких осіб у м. Бобринець не виявилося.
У підприємства «Бобринецький хлібзавод» - взагалі не було будь-яких боргів за цукор, а номер телефону, як з`ясувалось належить ОСОБА_34 , яку ОСОБА_10 прохала відповідати на телефонні дзвінки, запевняючи, що борг буде повернуто.
Вказала, що вони разом з ОСОБА_10 повторно в неї в офісі в м. Кіровоград все перерахували та звірились із її даними обліку та із записами, які вела ОСОБА_10 в зошитах, але нестача в цій сумі підтвердилася.
Після цього, ОСОБА_10 пояснила, що це їй винні люди, яким вона надавала цукор в борг, на що вона дуже здивувалася, бо заборонила їй це робити, але ОСОБА_10 надала власноручно написаний список боржників з їх номерами телефонів, та запевнила, що вони повернуть згодом борги. Проте, коли вона почала їм телефонувати щоб повернули кошти, то деякі не відповідали, а то тих, до яких вона все ж додзвонилася підтверджували борг і обіцяли повернути кошти. Та оскільки коштів так ніхто і не повертав, тоді вона повторно почала телефонувати цим людям та випадково дізналася, що це номери телефонів не осіб-боржників, а родичів ОСОБА_10 .
В подальшому вона разом із колишнім чоловіком почала телефонувати та розшукувати усіх боржників по іменам за списком ОСОБА_10 , але з`ясувалося, що вказані у списку ОСОБА_10 особи взагалі не мали заборгованості, і там були імена, які вигадані самою ОСОБА_10 .
Після цього вона зрозуміла, що її остання ошукала, щоб заволодіти у шахрайський спосіб її грішми. Також заперечує той факт, що 19.01.2014 року ОСОБА_10 віддавала їй 50000 тис. грн.
Згодом, ОСОБА_10 визнала свою провину, сказавши, що заплуталась - брала у людей позики та повертала відсотки з коштів за проданий цукор, обіцяла повернути всю заборгованість та просила забрати заяву з міліції. Проте, обвинувачена була не щира та наступного дня сама подала заяву у міліцію, що у неї вона ( ОСОБА_7 ) безпідставно шляхом погроз вимагає кошти.
Вказує, що ніколи не здійснювала тиск та не погрожувала ОСОБА_10 з приводу боргів, а навпаки довірливо до неї ставилася та не фіксувала нестач, повіривши ОСОБА_10 про існування великого списку боржників, які скоро повернуть гроші, і це остання зловмисно скористалася її довірою та привласнила її гроші.
Також був випадок, коли їй зателефонував родич ОСОБА_10 і повідомив, що обвинувачена залишила записку і поїхала до м. Київ. Коли вона приїхала до обвинуваченої ОСОБА_10 , то та була вдома і в присутності родичів визнала, що списки осіб-боржників фальшиві, а гроші взяла й буде думати як повернути борг, але згодом відмовилася визнавати та повертати борги.
Також зазначила, що ларьок у якому працювала ОСОБА_10 є особистим майном потерпілої, з ринком вона уклала договір оренди земельної ділянки.
Вказала, що за виконання роботи продавця вона платила ОСОБА_10 винагороду, як заробітну плату в сумі 1500 грн. щомісяця. ОСОБА_10 працювала з 8.00-13.00 год. і реалізовувала її товар, а не власний.
Зазначила, що отримувала товар обвинувачена тільки від неї, ціну на товар встановлювала вона, а не ОСОБА_10 , яка фактично лише виконувала обов`язки реалізатора та ніякого особистого прибутку від цього не отримувала.
Так, як ОСОБА_10 виконувала цю роботу для неї за винагороду, були випадки, коли ціна на цукор коливалася й вона його переоцінювала, що відображалося в накладних та зошитах ОСОБА_10 , усі витрати пов`язані з торгівлею цукром та борошном відраховувались з її (потерпілої) коштів.
Те, що ОСОБА_10 здійснювала сама господарську діяльність неправда, оскільки цукор продавався інколи навіть за менші суми, ніж визначено у накладних. Якщо рахувати по вартості цукру, який надійшов до ларька та вартості за який він фактично був реалізований, обвинувачена взагалі-б, як приватний підприємець не отримала будь-яких доходів чи прибутків.
Виручку забирала регулярно сама, коли робила ревізію, в інших випадках ОСОБА_10 передавала виручку через водіїв.
Результати ревізії, яку проводили разом з ОСОБА_10 також були записані в зошиті ОСОБА_10 де до 2013 року, так звані борги зі списків ОСОБА_10 , на її прохання не фіксувала, як нестачу.
Зазначила, що саме у шахрайський спосіб, ввівши її в оману щодо обставин боргу в період з січня 2007 по 20.01.2014 року ОСОБА_10 заволоділа її грошима, в загальній сумі 382388,20 грн., який вже не визнає та не збирається повертати.
Безпосередньо в сім`ї обвинуваченої ніхто не працював, проте вона за викрадені кошти утримувала сім`ю та добудувала половину будинку. Спочатку, вона (потерпіла) вважала, що ОСОБА_10 порушує її вказівку та продає якусь частину цукру, який мав реалізовуватись по оптовим цінам вроздріб. Проте коли масштаби нестачі зросли вона зрозуміла, що обвинувачена її ошукала.
Вказала, що обман та зловживання довірою зі сторони обвинуваченої полягали у тому, що:
- ОСОБА_10 використовувала дружні стосунки з її сестрою та увійшла до неї (потерпілої) в довіру, позиціонуючи себе, як подруга навіть запрошувала на весілля;
- ОСОБА_10 завчасно готовилася заволодіти коштами, оскільки попросила, щоб та її оформила ФОП, мотивуючи тим, що чоловіку потрібно торговий патент приватного підприємства, так як він періодично торгує картоплею в м. Києві;
- ОСОБА_10 постійно їй надавала неправдиву інформацію, що зростає кількість покупців;
- ОСОБА_10 постійно їй обманювала запевняючи, що все добре, бізнес розвивається, цукор беруть все більше, постійних клієнтів (покупців) стає все більше;
- ОСОБА_10 постійно їй надавала неправдиву інформацію, що у зв`язку з зростанням кількості покупців цукру - постійно зростає і кількість боржників;
- ОСОБА_10 надавала їй неправдиву інформацію неіснуючі номера телефонів боржників, які фактично належали її родичам та знайомими. Коли вона (потерпіла) телефонувала на вказані номери, на прохання обвинуваченої власники телефонних номерів підтверджували наявність неіснуючого боргу та повідомляли про погашення заборгованості в найближчий час;
- ОСОБА_10 і надалі продовжує обманювати, зазначаючи, що працювала сама, як фізична особа підприємець.

Свідок ОСОБА_35 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він є приватним підприємцем та має у власності магазин де здійснюється роздрібна торгівля продуктами харчування.
З 2009 року до 2012 року купували цукор у ПП ОСОБА_7 в ларьку на базарній площі м. Бобринець, для подальшої реалізації, де реалізатором працювала ОСОБА_10 , при цьому за цукор розраховувався негайно й боргу за цукор ніколи не мав, відповідно ніяких боргових розписок ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_7 він не писав.
Коли цукор привозила машина потерпілої ОСОБА_7 він гроші віддавав останній, а якщо брав у ларьку на ринку то віддавав гроші ОСОБА_10 .
Якщо він брав велику партію цукру то брав напряму у ОСОБА_7 , та саме з нею, а не з ОСОБА_10 він домовлявся про пільгову ціну на цукор, так як у магазині мав соціальний відділ.

Свідок ОСОБА_36 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ніяких стосунків зі сторонами у нього немає, купував цукор, завжди за готівку, у борг не брав.
Йому відомо, що ОСОБА_7 має на базарній площі торгівельну точку ларьок, де реалізатором працювала ОСОБА_10 .
Розписки про заборгованість за цукор він не писав, про нібито існуючий борг в сумі 20310 грн. дізнався від слідчого та не може пояснити, чому ОСОБА_10 записала його в список боржників.
Завжди вважав, що купує цукор саме у ОСОБА_7 , так як ціну на цукор встановлювала саме вона.

Свідок ОСОБА_37 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в обвинуваченої, яка працювала в ларьку на «Інну» купувала цукор, інколи з відстроченням оплати, але не на довго на день-два, їй було відомо, що цукор належить « ОСОБА_38 ».
Одного разу, дати не пам`ятає, ОСОБА_10 попросила її підтвердити неіснуючий бор. Обвинувачена ОСОБА_10 сказала, що у ларьку буде ревізія і попросила її сказати власниці цукру, що то вона має борг за цукор, але насправді ніякого боргу не було.
Їй було відомо, що потерпіла була власницею ларька та цукру, а обвинувачена реалізатором. Їй не було відомо, щоб ОСОБА_10 працювала окремо сама на себе, як приватний підприємець, цукор належав ОСОБА_7 , та саме вона встановлювала ціну на нього.

Будучу допитаною у якості свідка ОСОБА_39 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що у ОСОБА_10 купувала цукор.
Розраховувалась завжди готівкою, в борг не брала ніколи. Якщо цукор завозили машиною, вона завжди розраховувалась з ОСОБА_10 .
Їй відомо, що ОСОБА_10 працює реалізатором, але вона особисто з роботодавцем не знайома. Вказує, що ОСОБА_10 не є власницею цукру.
Про заборгованість за цукор їй стало відомо від працівників РВ УМВС, але ніяких боргів у неї не має й боргові розписки на ім`я ОСОБА_10 вона не писала, навпаки це ОСОБА_10 тричі брала у неї гроші в борг нібито для сімейних потреб, остання сума булла 25000 грн. у 2012 році та, яку ОСОБА_10 погашала через суд.

Свідок ОСОБА_40 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що обвинувачену та потерпілу знає, родинних стосунків та неприязних немає.
Біля року тому свідок приїхав до свого знайомого в магазин «Юлія», в цей час приїхала ОСОБА_7 і казала що не може кудись зателефонувати та знайти адресу в у Бобринці. Оскільки він (свідок) був не зайнятий він запропонував їй показати де та адреса, так як ОСОБА_7 була не місцева.
Вони поїхали на місце де раніше був завод халви, ОСОБА_7 мала список з телефонами та іменами й зателефонувала із свого телефону на один із них, але їй відповів син ОСОБА_10 , тоді потерпіла розмовляла з ним про борг обвинуваченої перед потерпілою, але у обвинуваченої у списку за цим номером телефону була записана інша особа-боржник.
Потім він з потерпілою повернулися до магазину. Потерпіла ще пробувала телефонувати на декілька номерів зі списку осіб, написаного обвинуваченою ОСОБА_10 , які винні гроші за цукор. За деякими номерами потерпіла додзвонювалася, а деякі не відповідали.
Потім був номер, який не відповідав, за номером якого, як пояснила ОСОБА_7 , раніше невідома особа підтверджувала суму боргу.
Коли свідок почав набирати зі свого телефон цей номер, то висвітилось ім`я особи ОСОБА_41 , вона працює тамадою і він її знав.
В подальшому він з потерпілою під`їхали до магазину де працює ОСОБА_41 і та почала вибачатись перед ОСОБА_7 . Коли потерпіла запитала, як вийшло так, що вона телефонувала, а та підтверджувала та говорили, що дійсно винна гроші за цукор і віддасть їх, тоді ОСОБА_41 пояснила потерпілій, що це зробити її попросили ОСОБА_10 , щоб вона відповіла коли буде телефонувати ОСОБА_7 , що має борг за цукор, але на справді боргу у неї не має й ніколи не було, так відповіла і вибачилась перед ОСОБА_7 .
Потім потерпіла з ним поїхали до іншого магазину «Ніка», в якому продавець на прізвище ОСОБА_42 підтвердила, що винна гроші за цукор та поверне їх.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_43 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_10 вони сусіди, у неприязних стосунках з нею вона не перебуває, також вона знайома з ОСОБА_7 .
Одного разу, приблизно 23-24 січня 2014 року, вона була свідком розмови, коли потерпіла ОСОБА_7 приїхала до своєї сестри ОСОБА_44 з великим списком боржників за цукор написаний від руки і почала до них телефонувати, з них 3-4 особи підтвердили, що винні гроші і повернуть їх особисто ОСОБА_7 .
На другий день вона теж бачила ОСОБА_7 в магазині сестри останньої, та яка була дуже засмучена, й пояснила, що ніхто з тих людей, кому вона перед цим телефонувала, не віддає їй борги.
І тоді вони втрьох почали телефонувати цим людям з інших своїх телефонів, та виявили, що імена у списку під номерами телефонів зазначені невірно, так як виявилося, що це зовсім інші люди, яких вона знала, але у списку були дивні прізвища, й тоді всі порадили ОСОБА_7 , щоб вона провірила весь список боржників.
Тоді ОСОБА_7 почала телефонувати і виявилось, що таких прізвищ нема в м.Бобринець, й багато з них говорили, що винні гроші і що повернуть їх ОСОБА_7 .
Також їй відомо, що ОСОБА_10 була реалізатором у ОСОБА_7 і між ними була домовленість, вона неодноразово була в ларьку ОСОБА_7 та бачила, як остання зробила ревізію з ОСОБА_10 та коли виявлялася нестача, то ОСОБА_10 надавала списки боржників за цукор.

Свідок ОСОБА_18 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що потерпіла його колишня дружина, а обвинувачена ОСОБА_10 працювала у неї реалізатором.
Йому відомо, що потерпіла виявила велику недостачу в ларьку, де працювала обвинувачена та була дуже схвильована цією обставиною.
Десь у двадцятих числах січня 2014 року він разом з ОСОБА_7 їздив до м. Бобринець де на ринку зустріли обвинувачену ОСОБА_10 , яка на запитання потерпілої про те де кошти, які ОСОБА_10 заборгувала за цукор, сказала, що є люди яким вона давала цукор на реалізацію та в борг, і які ще не розрахувались.
В подальшому він з потерпілою поїхали шукати тих людей, щоб ті розрахувалися. Вони об`їздили майже весь ОСОБА_45 , але не знайшли тих, хто винен був кошти.
Після цього, вирішили все перерахувати, можливо щось пропустили і неправильно перерахували. Перераховувати поїхали разом з ОСОБА_10 до м. Кіровограда.
Потерпіла з обвинуваченою перераховували записи у зошитах, паперах, перевіряли накладні, думали, що можливо десь щось пропустили, але борг на суму більше 300 тис. грн.. підтвердився й ОСОБА_10 надала список боржників, яких вони почали шукали за адресами, які були у ОСОБА_10 .
Куди обвинувачена казала туди і їхали, але нікого не знайшли.
За телефонами, записаними в списку ОСОБА_10 телефонували, але ніхто не відповідав.
Одного дня зателефонували до потерпілої з м. Бобринець і сказали що ОСОБА_10 зникла. А коли вони з потерпілою поїхали до м. Бобринець ОСОБА_10 була вдома та на питання відповіла, що список боржників вона сфальшувала.
Вказав, що ніхто до ОСОБА_10 насильства не застосовував та не погрожував. Також додав, що 19.01.2014 року він разом із потерпілою ОСОБА_7 приїздили до м. Бобринець та заїжджали до будинку ОСОБА_10 , попередньо ОСОБА_7 зателефонувала останній, щоб та вийшла на вулицю, а коли під`їхали до обвинуваченої вона винесла гроші у пакетику, з папірцем на якому була записана сума чи 9тис. грн., чи 8 тис. грн., які передала ОСОБА_7 разом із зошитом.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_46 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_7 вони зведені сестри, а з ОСОБА_10 сусіди.
Приблизно рік тому до неї в магазин прийшла ОСОБА_7 і сказала що порахувала і виявила у ОСОБА_10 велику недостачу.
Потім потерпіла принесла листок, на якому були зазначені імена людей та почала телефонувати по тих номерах, але ніхто не відповідав.
У цей час в магазині був ОСОБА_40 , який запропонував набрати ці номера з його телефону. Коли він це зробив, в нього на телефоні висвітилось « ОСОБА_47 ». Тоді ОСОБА_7 разом з ОСОБА_48 поїхали до ОСОБА_49 . Коли її чоловік набрав на своєму телефоні номер зі списку, то на телефоні було написано «Саша меблі», а у списку було написано інше ім`я.
Вказує, що у списку було багато імен, і коли вони почали телефонувати по цим номерам зі своїх телефонів, то виявилося, що відповідають їм інші люди й це родичі ОСОБА_10 - син ОСОБА_24 і ОСОБА_23 , зять обвинуваченої.
Їй відомо, що ОСОБА_10 працювала в ОСОБА_7 продавцем цукру, який ОСОБА_7 привозила з м. Кіровоград бо саме вона запропонувала ОСОБА_7 взяти на роботу ОСОБА_10 . Також їй відомо, що ОСОБА_7 оформила ОСОБА_10 , як приватного підприємця на прохання останньої, але та продовжила працювати за винагороду як продавець.
Їй відомо, що ОСОБА_7 проводила ревізії в ларьку та виявляла нестачі, але ОСОБА_10 запевняла, що це борги, які повернуть люди та надавала списки боржників, які спочатку були не великими.

Свідок ОСОБА_50 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює бухгалтером у ОСОБА_7 з 2013 року.
Вказала, що коли їхала машина з цукром у м. Бобринець вона завжди давала накладні в 2 примірниках, один з яких залишався у ОСОБА_10 , а інший у них з підписом ОСОБА_10 .
Вказує, що коли прийшла працювати до потерпілої то у ОСОБА_10 вже існувала заборгованість, також вона бачила списки боржників, які були написані самою ОСОБА_10 , там були вказані прізвища, суми, номера телефонів.
Під час ревізій ОСОБА_10 показувала ці списки постійно. Коли в офісі проводили перерахунок, то це робили ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , список боржників були записані і в зошитах ОСОБА_10 .. Сторони між собою в той момент спілкувалися нормально, сума заборгованості виявилася більше 300 тис. грн.
Після перерахунку, який проводився кілька годин, сторони поїхали разом. Вона не бачила, щоб ОСОБА_10 в цей день підписувала документи.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_51 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що більше 10 років працював водієм у ОСОБА_7 , а з 2012 року вже не працює.
Йому відомо, що ОСОБА_10 була реалізатором у ОСОБА_7 . Товар він їй зазвичай привозив 2-3 рази на тиждень, а інколи й по 2 рази в день, який розвантажував у ларьку. Були випадки, що обвинувачена просила відвезти його до клієнтів, які попередньо замовили цукор.
Вказує, що завжди привозив накладні на товар, квитанції, а забирав гроші, які були складені в пакет і обмотані скотчем, при цьому ОСОБА_10 віддавав корінець квитанцій, в яких підписувалась ОСОБА_10 , де була вказана сума виручки, яку він забирав, а квитанції він віддавав бухгалтеру. Сторони до нього претензій стосовно коштів не мали.

Свідок ОСОБА_52 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що працює у потерпілої водієм з 2012 року.
До м. Бобринець з товаром приїжджав 1-2 рази на тиждень. Привозив цукор у ларьок, де працювала реалізатором ОСОБА_10 , ця торгівельна точка належала ОСОБА_7 .
Бувало, що він підвозив товар в інші місця за проханням ОСОБА_10 .
З собою привозив накладну і касовий чек, а забирав другий примірник накладної з підписом ОСОБА_10 та виручку.
Претензій від сторін він не мав. Йому відомо, що ревізію проводили декілька раз, останній раз це було взимку.
Про наявність боргів у ОСОБА_10 він знає зі слів ОСОБА_7 . Коли проводили перерахунок в офісі ОСОБА_7 була присутня й ОСОБА_10 , та при цьому сторонніх людей не було, і між сторонами були нормальні стосунки.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що знайома з обвинуваченою ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_7 , з якими перебуває у добрих стосунках.
Вказала, що працює більше 15 років приватним підприємцем на ринку в м. Бобринець та їй відомо що ОСОБА_10 працювала реалізатором у ОСОБА_7 , яка платила ОСОБА_10 зарплату та встановлювала ціни на цукор, а коли приїжджала, то разом з ОСОБА_10 робили ревізію.
Товар обвинуваченій привозили одні і ті ж машини. Вказує, що купувала у ларьку цукор під реалізацію, але про ціну домовлялася із власницею цукру ОСОБА_7 , боргів у неї за цукор не має, чому записана у список боржників, їй не відомо.
Зазначила, що ОСОБА_10 була формально оформлена підприємцем, так як власну підприємницьку діяльність обвинувачена не здійснювала.

Свідок ОСОБА_20 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює підприємцем на КП «Ринок» з 1996 року.
Одного дня потерпіла ОСОБА_7 їй зателефонувала та запитала у неї чи винна вона гроші за цукор, який купувала у її реалізатора ОСОБА_10 , на що вона заперечила, так як нічого не вина.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_53 надала показання, що знайома з сторонами, інколи купувала цукор у ОСОБА_10 , але в борг не брала.
Одного дня до неї звернулася ОСОБА_7 з приводу боргу за цукор, який становить приблизно 4-4,5 тис. грн., на що свідок відповіла, що в борг не брала.
Про те, що ОСОБА_20 підтвердила від її імені борг перед ОСОБА_10 їй нічого не відомо.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_54 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює приватним підприємцем, стосунки з ОСОБА_10 у неї нормальні.
У ОСОБА_10 в ларьку вона купувала цукор, максимум до 10 мішків, але боргу за цукор вона не має.
Двічі вона спілкувалася із ОСОБА_7 , яка запитувала про борг, але боргу за цукор у неї не було.

Свідок ОСОБА_55 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює реалізатором у ПП «Підкопайло», неприязних стосунків до сторін не має.
Вказала, що у обвинуваченої ОСОБА_10 вона ніколи нічого не купувала, грошей вони одна одній не позичали.
Одного дня до неї прийшла потерпіла ОСОБА_7 та сказала, що вона вина в ларьок, де торгує ОСОБА_10 гроші за цукор, на що вона заперечила, так як в борг цукор вона не купувала.

Будучи допитаною у якості свідка ОСОБА_56 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює завідуючою магазину «Маркет», неприязних стосунків зі сторонами немає.
Інколи купувала у ОСОБА_10 цукор, за який розраховувалась завжди готівкою та в борг не брала.
Про те, що записана у списку боржників за цукор на суму приблизно 18 тис. грн. вона дізналася зі слів працівників міліції.

Свідок ОСОБА_11 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює приватним підприємцем, стосунки зі сторонами ділові, неприязних відносин немає.
Вона інколи купувала цукор у ОСОБА_10 , але боргу за цукор вона не мала, навпаки мала місце передоплата за цукор, які їй повернула ОСОБА_7 . Також їй відомо, що цукор, яким торгувала ОСОБА_10 належав потерпілій ОСОБА_7 .

Будучу допитаною у якості свідка ОСОБА_57 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що працювала приватним підприємцем, з обвинуваченою та потерпілою вона знайома, стосунки в них ділові.
В обвинуваченої ОСОБА_10 вона купувала цукор, але за ціну цукру вона домовлялась з потерпілою ОСОБА_7 . Обвинувачена ОСОБА_10 дані про реалізований товар записувала в зошит.
Цукор купувала великими партіями, який привозила машина, та про що попередньо вона домовлялась з ОСОБА_7 .
Їй відомо, що торгова точка належала ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 працювала там реалізатором.
Гроші за куплений у ОСОБА_7 цукор вона віддавали ОСОБА_10 . Боргів за цукор вона не має.
Вказала, що до неї одного дня зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила що вона винна за цукор 3000 грн., на що вона відповіла, що боргів у неї не має, тоді вона зателефонувала до ОСОБА_10 і та підтвердила відсутність боргу.

Свідок ОСОБА_26 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він знайомий з обвинуваченою ОСОБА_10 , а потерпілу ОСОБА_7 не знає.
Вказав, що надавав у борг обвинуваченій ОСОБА_10 декілька разів кошти в доларах. Перший раз обвинувачена брала у нього кошти на весілля, потім повернула.
Потім просила гроші для купівлі цукру. За користування грошима ОСОБА_10 платила частково. Загальна сума боргу з 2007 по 2014 рік становила 11 тис. доларів, але вона їх повернула лише частково, борг становить 5 тис. доларів.
Вказав, що інколи купував у ОСОБА_10 цукор але боргів не має. Також свідок зазначив, що осіб на ім`я ОСОБА_58 , ОСОБА_59 він не знає.

Будучу допитаною у якості свідка ОСОБА_60 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що особисто з обвинуваченою ОСОБА_10 не знайома, вона працює головним бухгалтером комбінату громадського харчування.
Їй не відомі факти купівлі цукру комбінатом у ОСОБА_10 , тому ніякого боргу за цукор вони не мають. Цукор вони беруть на складі міськкопторгу Бобринецького РСС. Про так званий борг підприємства вона дізналася від слідчого, але заперечила такий борг.
Також зазначила, що їй зателефонувала голова РСТ ОСОБА_61 і запитала чи є у них борг перед ОСОБА_10 , на що вона відповіла, що боргів не має. Після цього була розмова із комірником про наявність боргу, але той борг не підтвердив. Тому вона заперечує боргу перед ОСОБА_10 чи ОСОБА_7 у 2011 році на суму 9069 грн., у 2012 році на суму 13750 грн., у 2013 році на суму 14015 грн., у 2014 на суму 22717 грн.

Свідок ОСОБА_29 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з обвинуваченою ОСОБА_10 знайома, разом працювали на ринку.
Їй відомо, що цукор привозила ОСОБА_7 . Інколи вона купувала цукор у ОСОБА_10 та бувало, що в борг, розраховувалась по мірі продажу. У обвинуваченої був зошит, де вона щось записувала.
Вказала, що за цукор вчасно розраховувалася, боргу перед ОСОБА_10 чи ОСОБА_7 не має. У неї був особистий борг перед ОСОБА_10 приблизно 9000 грн., який вона погасила.
25 січня 2014 року до неї звернулась ОСОБА_7 і повідомила, що вона має борг під прізвищем « ОСОБА_62 », яка є її тіткою, але вона пояснила, що боргу не має. Після цього вона поспілкувалася із ОСОБА_10 , яка пояснила, що це записи їх з ОСОБА_33 особистих відносин.
Зазначила, що позичала у ОСОБА_10 кошти в сумі 500 доларів, які вона обвинуваченій повернула, також у неї раніше був борг в сумі 2100 грн. за цукор, який вона повернула ОСОБА_10 .
Їй відомо, що ОСОБА_10 брала кредит у банку приблизно у 2009-2010 році на суму 100 тис. грн., оскільки була поручителем.
Крім того, їй відомо, що ОСОБА_10 позичала кошти у ОСОБА_26 у якій сумі їй не відомо, ОСОБА_10 сказала, що їй потрібно погасити борг. На даний час кредит не погашений.
Також, їй відомо, що обвинувачена у підприємця ОСОБА_63 брала кошти в сумі 25 000 грн.
Вказала, що перед ОСОБА_10 чи ОСОБА_7 у неї чи в її тітки «Кеуш» заборгованості у 2011 році в сумі 11470; у 2012 році заборгованості на суму 12055 грн.; у 2013році заборгованості на суму 17795 грн.; у 2013- 17925 грн.; у 2014 році 18 644 грн. - не було.

Допитана у якості свідка ОСОБА_64 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що є приватним підприємцем, знайомий з обвинуваченою ОСОБА_10 багато років, стосунки ділові, з потерпілою ОСОБА_7 не знайомий.
Йому відомо зі слів обвинуваченої, що вона працювала реалізатором на ринку у Бобринці, власниця знаходиться у м. Кіровограді.
Він протягом 5 років звертався до обвинуваченої, коли йому був потрібен цукор, та за який завжди розраховувався готівкою не пізніше наступного дня.
Про те, що на нього обвинуваченою ОСОБА_10 записаний борг на суму 25 000 грн. він дізнався після дзвінка потерпілої ОСОБА_7 . Через 5 хвилин після цієї розмови він зателефонував обвинуваченій ОСОБА_10 , яка сказала йому не хвилюватися, і що вона все владнала та вже розрахувалася за цей цукор.

Свідок ОСОБА_65 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона є приватним підприємцем, з обвинуваченою ОСОБА_10 знайома сім років.
Їй відомо, що ОСОБА_10 працювала на ринку реалізатором, вона інколи купувала у обвинуваченої цукор приблизно один раз у місць, але розраховувалася негайно готівковими коштами, тому ніяких боргів у неї не має.

Будучу допитаною у якості свідка ОСОБА_27 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 її невістка (дружина брата), а з ОСОБА_7 не знайома.
Цукор у ОСОБА_10 в борг брала. Їй відомо що обвинувачена ОСОБА_10 була підприємцем, та інколи просила її занести документи в податкову, оскільки вона живе поруч. де ОСОБА_10 брала цукор їй точно не відомо.
Одного дня потерпіла ОСОБА_7 їй зателефонувала і запитала чи вона винна гроші за цукор, на що вона відповіла, що боргу вона не має.

Свідок ОСОБА_41 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона знає обвинувачену ОСОБА_10 , так як організовувала її дітям весілля, а також, як підприємця, яка працювала на ринку і продавала цукор.
З потерпілою особисто не знайома, але зустрічалась на заходах, які вона організовувала.
Вказала, що дізналась від ОСОБА_7 , що її номер телефону записаний на якомусь аркуші паперу у списку боржників.
Вона була в своєму магазині, коли про це їй повідомили ОСОБА_40 і ОСОБА_7 . З приводу боргу розмова була, оскільки у неї був борг перед ОСОБА_10 за цукор на суму 120 грн. Боргу на більшу суму не існувало. Зазначила, що розмови у якій вона вибачається перед ОСОБА_7 за борг не було.
Про борг ОСОБА_10 перед ОСОБА_7 їй відомо зі слів потерпілої. Їй відомо що цукор обвинувачені ОСОБА_10 постачали з м. Кіровограда і постачальником була жінка.
Чому у списку боржників напроти назви «хлібзавод» стоїть її номер нічого пояснити не може, коли спитала в ОСОБА_10 про це, то остання відповіла, що так вийшло. Борг за цукор в сумі 120 грн. вона повернула й більше боргів не має.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_24 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що обвинувачена його мати, а потерпілу ОСОБА_7 знає, так як вона постачала його матері цукор. Неприязні до сторін у свідка не має.
Вказав, що його мати та ОСОБА_7 працювали разом близько 10 років. Мати працювала на ринку підприємцем з 2007 року. До цього з 2004 року вона працювала у кіоску в ОСОБА_7 реалізатором.
Потерпіла телефонувала йому лише раз, після того як мати зникла та зазначив, що від імені «Мічкур» він не представлявся і борги від імені цієї особи по телефону не визнавав.
Вказав, що одного дня потерпіла разом із ОСОБА_48 приїхала до нього на роботу де вони розмовляли про борг матері, при цьому вона набрала з якогось листочка, де були почерком його матері ОСОБА_10 записані прізвища боржників за цукор, один із номерів телефону біля прізвища « ОСОБА_66 » і з`ясувалося, що це саме його номер телефону, а не іншої особи під прізвищем « ОСОБА_66 ».

Свідок ОСОБА_22 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 є її сестрою. З 2004 року ОСОБА_10 пішла працювати до ОСОБА_67 реалізатором. З 2007 року ОСОБА_10 оформилася як підприємець і працювала до 2014 року.
Про борг ОСОБА_10 перед ОСОБА_7 їй нічого не відомо.
Одного дня у січні 2014 року свідку зателефонувала дочка ОСОБА_10 і сказала що мама зникла. Коли вона (свідок) прийшла до обвинуваченої додому то побачила боргову розписку і записку ОСОБА_10 , що обвинувачена ні в чому не винна і щоб обвинувачену не шукали.
Через добу ОСОБА_10 повернулась і сказала що її під тиском змусили написати розписку про наявний борг.
27.01.2014 року ОСОБА_7 з чоловіком приїхали до ОСОБА_10 додому і розмовляли про борг. Потерпіла ОСОБА_7 запропонувала обвинуваченій для погашення боргу продати будинок матері або переписати його на неї, але ОСОБА_10 борг не визнала.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_23 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_10 його теща, з ОСОБА_7 стосунків немає, він знає що є така особа.
Він (свідок) знав, що ОСОБА_10 співпрацювала з ОСОБА_7 , оскільки бачив її на ринку. Також йому відомо, що обвинувачена працювала, як приватний підприємець.
Приблизно у січні 2014 році. ОСОБА_7 приїхала з чоловіком та сварилася із ОСОБА_10 за якісь гроші, ОСОБА_7 говорила що ОСОБА_10 винна їй гроші, суму точно не пам`ятає приблизно 300 тис. грн., на що обвинувачена відповідала що нічого потерпілій не винна.

Свідок ОСОБА_68 будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що обставини справи йому нічого не відомо, з обвинуваченою він не знайомий.

Будучу допитаною у якості свідка ОСОБА_69 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що дружить із обвинуваченою ОСОБА_10
19.01.2014 року вона близько 13.30 год. разом із своїм чоловіком та подружжям ОСОБА_14 була у гостях у домоволодінні ОСОБА_10 та бачила, як остання рахує гроші в сумі 50000 грн., які, як пояснила, вона має віддати « ОСОБА_38 » та склала їх у поліетиленовий пакетик, але вона зазначає, що не бачила чи передавала ОСОБА_10 ці кошти ОСОБА_38 , лише бачила, як ОСОБА_10 виходила з ними з кімнати.

Будучи допитаним у якості свідка ОСОБА_70 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він разом із дружиною та сім`єю ОСОБА_13 перебували у гостях у ОСОБА_10 . Він бачив, як остання рахувала гроші, та сказала, що там 50000 грн., які склала в пакет та вийшла з ними на вулицю після дзвінка на мобільний телефон, пояснивши, що має їх віддати ОСОБА_38 , чи передала їх останній він не бачив.

Крім даних показань свідків та потерпілої, вина ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

Актом приймання-передачі товару, який знаходився на торговій точці, що належить ОСОБА_7 від 23.01.14р., згідно якого ОСОБА_10 отримувала від потерпілої для реалізації цукор та здавала виручку.
(т. 1 а.с. 28, 92 )

Списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_10 власноручно
(т. 1 а.с. 29 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 7 оригінал)

Списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_10 власноручно.
(т. 1 а.с. 30 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 1 оригінал)

Списком осіб та підприємств, які начебто мали заборгованість за цукор складений реалізатором ОСОБА_10 власноручно.
(т. 1 а.с. 31 копія, речовий доказ - аркуш паперу № 3 оригінал)

Речовими доказами, які долучені до справи а саме: оригіналами аркушів паперу у кількості 8 штук зі списками фізичних осіб та підприємств, на яких обвинуваченою ОСОБА_10 розписано не існуючу заборгованість, з даними залишку товару на торгової точці що належить потерпілій ОСОБА_7 , з вибіркою по неіснуючим заборгованостям - під складений реалізатором ОСОБА_10 власноручно, під умовними номерами слідчого від 1 до 10, згідно яких:
- відповідно до листка № 4 від 15.03.2011 року обвинуваченою ОСОБА_10 переписаний залишок товару у складі на суму 2488,25 грн., сума боргу становить - 53866 грн. Зазначений звіт записаний у зошиті № 2, сторінка 5 (зворотній бік), згідно запису сума боргів, складає 53866,00 грн. загальна сума залишку 73788,65 грн. зазначена у відомості приходу та витрат з 24.11.10р. по 15.03.11р.
Зазначений доказ у сукупності з іншими свідчить про те, що реальний залишок товару станом на 15.03.2011 року був на суму 2488,25 грн., на вказану дату сумою 53866,00 грн. обвинувачена заволоділа під виглядом боргів неіснуючих осіб.
(т. 1 а.с. 145-146)

Згідно змісту листка № 6, написаного обвинуваченою ОСОБА_10 на першій сторінці вигаданий список боржників, а саме « Инна 1336 Репа опт 23873 Лена 5545 Корж 12635 Дикусар 10100 Маркет 9347 Сокуренко 2700 Кеуш 11470 Опт Юра 11975 общепіт 9655 Мічкур 12150 Літвіненко 10000 Шалунова 700 Хлебний магазин 7395 Бантиш опт. 12200 Хлеб-завод НОМЕР_1 Марковна 1450 Оля 5385 П.Олександр 8385 Чорновик 7365,50» на загальну суму 176451,50 грн. На другій сторінці Листка № 6 записаний реальний залишок товару у складі станом на 13.09.2012 року на суму 5102,50 грн., вказана інформація узгоджується з відомостями, записаними у Зошиті № 4 сторінка 9 та зазначена у відомості приходу та витрат з 10.07.12р. по 23.09.12р.
(т. 1 а.с. 170-172)

Зміст листка № 2 пов`язаний зі змістом Листка № 8, записи зроблені обвинуваченою на період 15.05.2013 року, записи відповідають змісту сторінок 9-10 Зошиту № 5.
Згідно листка № 8 обвинуваченою ОСОБА_10 записаний неіснуючий борг, який становить 240 076 грн. на 15.05.2013 року, залишок товару на суму 2209,50 грн., виручка 13400,00 грн.
На Листку № 2 обвинуваченою зазначену суму боргу розписано на вигаданих боржників, а саме, «17100 2625 Лена 6420 П.О. 785 Оля 35380 хлебзавод 11600 Бант 10460 хлебний 25250 Мічкур 15740 Літв 14015 общепіт 14800 17795 Кеуш 1630 Сокур 13572 Марк 7850 Дикус НОМЕР_2 Корж 3000 Инна 23554.70 Чорнов». загальна сума залишку 73788,65 грн. зазначена у відомості приходу та витрат з 24.11.10р. по 15.03.11р.
(т. 1 а.с. 145-146).
Згідно вказаних записів обвинувачена ОСОБА_10 знімала залишок товару, самостійно рахувала звіти і умисно розписувала власний борг перед потерпілою ОСОБА_7 на вигаданих боржників маючи на меті порахувати загальний баланс.

Згідно змісту листка № 8 обвинуваченою ОСОБА_10 записано вигадану нею інформацію про наявну заборгованість «Хлеб завод. Виборка» згідно якої станом на 13.07.2013 року за вказаною юридичною особою записаний борг 30 180 грн., що не узгоджується з вигаданою обвинуваченою ОСОБА_10 інформацією яка міститься на Листку № 2 за 15.05.2013 року 35380,00 грн.
На листку № 6 на 13.09.2012 року 12805 грн.
Згідно змісту Листка № 1 за 25.07.2013 року обвинуваченою ОСОБА_10 написаний вигаданий список боржників на суму коштів 260918,00 грн., а саме, «Инна 2236 Корж 25345 Дикус 14537 Марк. 16805 Сокур 1630 Кеуш 17925 опт. 21916 общепіт 14032 Мічкур 26450 Літв. 19220 Хлеб.маг. 12374 Бант. 18190 Хлеб-зав. 34340 Оля 2690 П.О. 866 Лена 1500 Репа НОМЕР_3 Кутеба 8680 Раєнко 10510 7150». Зі зворотнього боку аркушу Листка обвинуваченою написані розрахунки згідно яких сума коштів становить 7970 грн. плюс 11630 грн. Зазначена у розрахунку інформація вбачається зі зворотного боку аркушу № 22 Зошита № 6 за 25.07.2013 року.
Вказана інформація також зазначена у відомості приходу та витрат з 21.04.13р. по 30.09.13р.
(т. 1 а.с. 185-188)
Згідно змісту Листка № 5 на 19.01.2014 року обвинуваченою ОСОБА_10 написаний реальний залишок товару на суму 25226 грн., що узгоджується з Актом звірки (інвентаризації) від 20.01.2014 року згідно якого залишок боргу на 01.10.2013 року становить 346694 грн. та виявлено недостачу коштів на суму 382388,20 грн., що підтверджується підписом самої обвинуваченої ОСОБА_10 . Автентичність підпису обвинувачена підтвердила в судовому засіданні.
(т. 1 а.с. 44)

Згідно змісту Листка № 3 обвинувачена ОСОБА_10 24.01.2014 року написала потерпілій ОСОБА_7 список вигаданих осіб, яким давала без оплати товар і заборгувала кошти на суму 343 211,40 грн.;
(Зазначені речові докази долучені до матеріалів кримінального провадження)

Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_7 , інд. № НОМЕР_4 від 25.05.1998р.
(т. 1 а.с. 26)
Свідоцтвом платника єдиного податку суб`єкту підприємництва ОСОБА_7 . (т. 1 а.с 27)
Актом звірки (інвентаризації) про перевірку коштів та товарів, які були передані ОСОБА_10 від ОСОБА_7 від 30.09.13р.
(т. 1 а.с 43)
Актом звірки (інвентаризації) про перевірку коштів та товарів, які були передані ОСОБА_10 від ОСОБА_7 від 20.01.14р., згідно якого сума недостачі грошових коштів за реалізацію товару ОСОБА_10 складає 382 388,2 грн. та який підписаний як ОСОБА_7 так і ОСОБА_10
(т. 1 а.с. 44)
Квитанцією прибуткового касового ордеру (з відрізаним корінцем прибуткового касового ордеру).
(т. 1 а.с 45-62).
Кориктировкою по ФОП ОСОБА_10 за період з 01.10.13р. по 20.01.14р.
(т. 1 а.с. 63).
Відомостями приходу та витрат по торговій точці на якій працювала ОСОБА_10 за період з 01.10.13р. по 20.01.14р. (т. 1 а.с. 64-66), за період з 06.05.10р. по 27.05.10р., (т. 1 а.с. 132-133) за період з 28.05.10 по 10.06.10р. (т. 1 а.с. 134), за період з 11.06.10р. по 02.08.10р. (т. 1 а.с. 135-137), за період з 03.08.10р. по 11.09.10р. (т. 1 а.с. 138-139), з 11.09.10р. по 05.10.10р. (т. 1 а.с. 140-141), з 05.10.10р. по 22.10.10р. (т. 1 а.с. 142), з 22.10.10р. по 24.11.10р. (т. 1 а.с. 143-144), з 24.11.10р. по 15.03.11р. (т. 1 а.с. 145-146) , з 14.01.11р. по 15.03.11р. (т. 1 а.с. 147-148), з 15.03.11р. по 15.04.11р. (т. 1 а.с. 149-150), з 15.04.11р. по 08.06.11р. (т. 1 а.с. 151-153), з 08.06.11р. по 01.08.11р. (т. 1 а.с. 154-156), з 01.08.11р. по 16.09.11р..(т. 1 а.с. 157-158), з 16.09.11р. по 21.10.11р. (т. 1 а.с. 159-160), з 22.10.11р. по 16.12.11р. (т. 1 а.с. 161-162), з 16.12.11р. по 05.02.12р. (т. 1 а.с. 163-164), з 05.02.12р. по 04.04.12р. (т. 1 а.с. 165-166), з 04.02.12р. по 03.05.12р. (т. 1 а.с. 167-168), з 04.05.12р. по 10.07.12р. (т. 1 а.с.169-171), з 10.07.12р. по 23.09.12р. (т. 1 а.с.172-174), з 23.09.12р. по 10.10.12р. (т. 1 а.с.175-177), з 10.10.12р. по 28.12.12р. (т. 1 а.с. 178-179), з 29.12.12р. по 26.03.13р. (т. 1 а.с. 180-182), з 27.03.13р. по 21.04.13р. (т. 1 а.с. 183-184), з 27.03.13р. по 21.04.13р. (т. 1 а.с. 183-184), з 21.04.13р. по 30.09.13р. (т. 1 а.с. 185-188), з 01.10.13р. по 20.01.14р. (т. 1 а.с. 189-191).
Видатковим накладними на передачу товару (цукру та борошна) від ОСОБА_7 до одержувача ОСОБА_10
(т. 1 а.с. 67- 77, 93-131 )

Договором оренди торгової площі від 01.01.2009р., укладений між ОСОБА_7 та Бобринецьким КП «Ринок».
(т. 1 а.с. 87)
Роздруківкою з`єднань мобільного зв`язку «МТС» за номером телефону ОСОБА_7 НОМЕР_5 за період з 01.01.13р. по 01.02.14р.
(т. 1 а.с. 195- 197)

Роздруківкою з`єднань мобільного зв`язку «МТС офіс 150+» за номером телефону ОСОБА_7 НОМЕР_5 за період з 19.01.14р. по 01.02.14р.
(т. 1 а.с. 199) ( т.8 а.с.182)

Постановою державно-епідеміологічної служби України від 14.10.2009 р. №210, де проведено відповідну перевірку в присутності реалізатора - ОСОБА_10
( т.8 а.с.180)

Висновком № 226 від 31.03.14р. судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000043, проведеної Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого, при умові документального підтвердження витрат у сумі 6461,00 грн., пов`язаних з організацією роботи складу, які наведені у Відомості обліку доходів та витрат по ФОП ОСОБА_10 за період з 01.10.2013 по 20.01.2014 нестача грошових коштів в сумі 382388,20 грн. по ФОП ОСОБА_10 , яка встановлена актом звірки від 20.01.2014 з урахуванням залишку товарно-матеріальних цінностей станом на 01.10.2013, який встановлений актом звірки від 30.09.2013, документально підтверджується
(т. 3 а.с. 1-6).
Висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи № 1375 від 28.07.14р. у кримінальному провадженні № 0000043, проведеної Кіровоградським відділенням Одеського Науково-дослідного інституту судових експертиз згідно якого записи:
- на першому аркуші зошиту № 1 «... Прих Сахар...», на дванадцятому аркуші зошиту № 1 «...Сахар фас...», на двадцять п`ятому аркуші зошиту № 1 «...Оренда... Сергей крос…», на першому аркуші зошиту № 2 «...Сахар фас...», на восьмому аркуші зошиту № 2 «...Сахар фасовка…», на зворотній стороні одинадцятого аркуша зошиту № 2 «Сахар фас…», на другому аркуші зошиту № 3 «.. .Сахар фас...», на дванадцятому аркуші зошиту № 3 «.. .Сахар фас...», на двадцять дев`ятому аркуші зошиту № 3 «.. .Валера...», на першому аркуші зошиту № 4 «.. .Сахар 34...», на десятому аркуші зошиту № 4 «...Сахар 24...», рукописний текст, чорного кольору на двадцять п`ятому аркуші зошиту № 4 «...Андрій....», на першому аркуші зошиту № 5 «...Сахар 34...», на десятому аркуші зошиту № 5 «.. .Сахар 44...», на тридцятому аркуші зошиту № 5 «.. .Патент 135...», на першому аркуші зошиту № 6 «.. .Сахар 58...», на сьомому аркуші зошиту № 6 «...Фасовка 2000...», на зворотній стороні тридцять першого аркуша зошиту № 6 «...135 Патент ...», на першому аркуші зошиту № 7 «...Сахар Фасовка 2200...», на зворотній стороні аркушу № 1 зошиту № 7 «...Фасовка 2000...», на зворотній стороні тринадцятого аркуша зошиту № 7 «...Патент 155…», на першому аркуші зошиту № 8 «...приход....96 м...», на восьмому аркуші зошиту № 8 «...приход 160...50.x 165...», на сімнадцятому аркуші зошиту № 8 «... Виручка.. .01.12.07. 16465», на двадцять шостому аркуші зошиту № 8 «..05.12.07.. ..з/п 500 (ноябрь)…та…29.01.08....500 з/п (январь)», на другому аркуші зошиту № 9 «.. .Сахар 200 м ...», на четвертому аркуші зошиту № 9 «...долги 94600…….93800…..+ 1400 деньги…..+800…….2200», на двадцять дев`ятому аркуші зошиту № 9 «.. .Сахар фасовка 500», на двадцять четвертому аркуші зошиту № 9 «...04.09. 378 (оренда сентябрь)……04.09.65 патент (сентябрь)», на зворотній стороні двадцять четвертого аркушу зошиту № 9 «…04..10....з/п 1000 (август-сент)... та …..02.11.09…….500 з/п октябрь)», рукописний текст «з Актом звірки згодна……. ОСОБА_10 24 01 14р» в акті звірки від 20.01.2014, рукописний текст «з Актом звірки згодна ……30.09 13р……. ОСОБА_10 в акті звірки від 30.09.2013, рукописний текст та цифри на аркуші паперу під умовною назвою «1», рукописний текст та цифри на аркуші паперу під умовною назвою «2», рукописний текст та цифри на аркуші паперу під умовною назвою «3», рукописний текст та цифри чорнилом синього кольору на аркуші паперу під умовною назвою «4», рукописний текст та цифри чорнилом синього кольору на паперу під умовною назвою «5», рукописний текст та цифри чорнилом червоного кольору на паперу під умовною назвою «6», рукописний текст та цифри на аркуші паперу під умовною назвою «7», рукописний текст « ОСОБА_10 » в графі «Отримав (ла)» в видаткових накладних: №№ РН-0000017 від 14.01.2014; РН-0000950 від 01.10.2013; РН-0000984 від 10.10.2013; РН-0000997 від 15.10.2013; РН-0001027 від 24.10.2013; РН-0001050 від 31.10.2013; РН-0001066 від 07.11.2013; РН- 0001103 від 19.11.2013; РН-0001168 від 17.12.2013; РН-0001190 від 28.12.2013; РН-0001136 від 03.12.2013 - виконані самою ОСОБА_10 ;
- підписи від імені ОСОБА_10 у: підпис в графі «Кімерле Т І» та підпис серед рукописного тексту « з Актом звірки згодна…. ОСОБА_10 ……. 24 01 14р» в акті звірки від 20.01.2014, підпис в графі «Кімерле Т І» та підпис після рукописного тексту « з Актом звірки згодна…..30.09 13р….. ОСОБА_10 » в акті звірки від 30.09.2013, підпис в графі «Кімерле Т І» в акті прийому-передачі від 23.01.2014, підпис в графі «Отримав (ла)» у видаткових накладних: №№ РН-0000017 від 14.01.2014; РН-0000950 від 01.10.2013; РН-0000984 від 10.10.2013; РН-0000997 від 15.10.2013; РН-0001027 від 24.10.2013; РН-0001050 від 31.10.2013; РН-0001066 від 07.11.2013; РН-0001103 від 19.11.2013; РН-0001168 від 17.12.2013; РН-0001190 від 28.12.2013; РН-0001136 від 03.12.201 - виконані самою ОСОБА_10 ;
- рукописні записи «з Актом звірки згодна……. ОСОБА_10 ………24 01 14» та «з Актом звірки згодна …….30.09 13р…….. ОСОБА_10 », які містяться у в актах звірки від 30.09.2013 та від 20.01.2014, - виконані різними пастами для кулькових ручок.
(т. 3 а.с. 12-20).

Речовими доказами - десятьма зошитами ОСОБА_10 під умовними номерами слідчого від 1 до 10 (оригінал), у яких записані залишки, суми виручених коштів, кількість отриманого та проданого товару за період з 2007 по 2014 рік, які обвинувачена передавала потерпілій ОСОБА_7 чи водію-експедитору потерпілої, та суми які записувала в зошити особисто потерпіла на підставі даних з прибуткових ордерів якщо їх пропускала обвинувачена ОСОБА_10 з зошитів № 8, стор. 26,27 та № 9 стор. 24, 25 вбачається, що обвинувачена ОСОБА_71 отримувала зарплату від потерпілої ОСОБА_7 , а також, з коштів отриманих від реалізації майна потерпілої, сплачувала внески за патент, оренду, ринковий збір та інші платежі, а також списки неіснуючих боржників.
(Речові докази долучені до матеріалів кримінального провадження)
Відомостями про реєстрацію управління ДМС України в Кіровоградській області Бобринецький районний сектор від 29.04.2015 р., згідно яких ОСОБА_72 , ОСОБА_73 за обліками адресно-довідкової картотеки реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання по Бобринецькому РС УДМС в Кіровоградській області не значаться
(т. 6, а.с. 239, 240)
Листом директора КП «Ринок» від 30.04.2015 року згідно якого на протязі 2007-2015 років між КП «Ринок» Бобринецького РСТ та ОСОБА_7 укладалися договори оренди торгової площі розміром 14 кв. м торгівельне місце № 43, що розташоване на території КП «Ринок» Бобринецького РСТ
(т. 6 а.с. 229)
Висновком спеціаліста науково-дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» від 06.04.2015 р. №38, відповідно якого рукописні тексти, розташовані в документах, а саме учнівському зошиті ( умовна номер 10) , а також всі цифрові записи в тому числі й на окремому аркуші учнівського зошиту виконані ОСОБА_10
( т.8 а.с.168-179)

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 , як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах.

Колегія суддів вважає, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Зокрема, кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України настає у результаті заволодіння винною особою чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні право на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник (володілець) майна чи особа, у віданні або під охороною, якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обманом є повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин, які повинні бути повідомлені.

Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у тому числі конклюдентних.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого.

Для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб, тощо.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього.

Обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Отримання грошей (майна) під умовою виконання зобов`язання, яке в подальшому не було виконане, може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому випадку, коли особа ще в момент заволодіння грошима (майном) хотіла їх привласнити та не мала наміру виконувати взяте на себе зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, і правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_10 , отримавши від потерпілої ОСОБА_7 цукор та борошно, реалізувала його, та ввела останню в оману, шляхом обману та зловживання довірою, запевнюючи, що значна кількість покупців придбали цукор та обов`язково повернуть борг, заволоділа коштами потерпілої в особливо великих розмірах на суму, які отримала фактично від продажу цукру.

Крім того, з показань свідків ОСОБА_35 ,. ОСОБА_74 , ОСОБА_55 , ОСОБА_75 , ОСОБА_65 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_41 , ОСОБА_64 , ОСОБА_79 , ОСОБА_12 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , ОСОБА_82 , ОСОБА_26 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_52 , ОСОБА_50 , ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 ,. ОСОБА_22 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , вбачається що ОСОБА_10 працювала реалізатором на ОСОБА_7 , саме ОСОБА_10 реалізовувала борошно та цукор, які надавала їй потерпіла. З метою приховання відсутність коштів, якими незаконно заволоділа, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , вводила її в оману, шляхом надання останній неправдивої інформації про фіктивну заборгованість особі за реалізований нею товар. При цьому, незважаючи на наявність заборгованості зловживання довірою потерпілої продовжувала тривалий час брати товар (цукор) запевняючи, що буде продавати та віддавати виручку за проданий товар, в той же час фактично отримані кошти залишала собі. Також тривалий час надавала неправдиву інформацію про нібито наявних боржників-покупців, які обіцяли розрахуватись, проте вчасно не розрахувались за товар.
Отже колегія суддів вважає, що судом першої вірно встановлено, що ОСОБА_10 , заволоділа коштами потерпілої ОСОБА_7 застосовуючи при цьому, як обман так і зловживання довірою, а тому доводи апеляції обвинуваченої та її захисника в цій частині є необґрунтованими.
Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, треба виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане, як шахрайство якщо встановлено те, що особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.

При обвинуваченні особи у вчиненні шахрайства під час укладення договорів цивільно-правового характеру - слід в обов`язковому порядку встановлювати умисел особи на заволодіння майном в момент його отримання; в іншому випаду мова йтиме про відсутність складу злочину «шахрайство» та наявність цивільно-правових відносин між особами.

Не виключені випадки, коли особа укладає той чи інший цивільно-правовий договір (кредитний, купівлі-продажу, оренди, комісії тощо) лише для того, щоб приховати справжній характер своїх дій, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. Як наслідок, має місце обман у намірах обман щодо тих цілей, на які планується використати майно, отримане на підставі цивільно-правового договору.

Інакше кажучи, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого статтею 190 КК.

В даному випадку судом першої інстанції правильно встановлено, що тривале у часі, неодноразове та продовжуване неповернення власнику виручки від реалізації цукру, намагання ОСОБА_10 приховати суму коштів, якими заволоділа, під приводом наявності цивільно-правового боргу у покупців свідчить, що обвинувачена вже на момент заволодіння коштами, отриманими від продажу цукру, мала на меті їх привласнити, а зобов`язання не виконувати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року справ №5-250кс(15)16(1).

Доводи обвинуваченої про те, що між нею та ОСОБА_7 не були укладений трудовий договір ні договір про цивільну відповідальність, не може бути підставою звільнення від кримінальної відповідальності оскільки, як зазначалась вище ОСОБА_10 працювала неофіційно за усною угодою з ОСОБА_7 реалізатором належних останній товарно-матеріальних цінностей.
Також свідки ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 підтвердили, що товар отримувала безпосередньо ОСОБА_10 , розписуючись в накладних. А тому, відсутність або наявність трудового договору, договору про цивільну відповідальність жодним чином не може вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Твердження обвинуваченої про те, що вона здійснювала свою діяльність, як приватний підприємець не можуть бути враховані, оскільки ОСОБА_10 працювала реалізатором цукру та борошна в ларьку, який належав саме ОСОБА_7 , та який, в свою чергу, знаходиться на торгівельній площі, орендованій також потерпілою ОСОБА_7 згідно договору оренди з КП Ринок. Також відповідно до показань свідків ОСОБА_87 та ОСОБА_88 , останні домовлялись про ціну цукру саме з ОСОБА_7 , а не з ОСОБА_10 .
Колегія суддів не приймає до уваги свідчення ОСОБА_10 , які надані в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, про відсутність у неї перед ОСОБА_7 будь-якої заборгованості. Дані показання - є нелогічними і непослідовними та спростовуються, як показаннями потерпілої, свідків, так і сукупністю інших доказів, які надані стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні, тому колегія суддів розцінює їх як спосіб захисту. Також, показання самої ОСОБА_10 містять суттєві протиріччя, зокрема, вона неодноразово зазначала, що у неї не було значної заборгованості перед потерпілою, крім незначної поточної заборгованості за проданий товар, за який вчасно розраховувались покупці. В той же час, ОСОБА_10 вказує, що повернула потерпілій 50 000 грн., тобто не зрозуміло навіть звідки з`явилась вказана заборгованість.
Аргументи сторони захисту, що грошові кошти ОСОБА_10 повернула потерпілим в повному обсязі не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки на підтвердження таких доводів обвинуваченого сторона захисту не надала, а потерпіла ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанцій заперечував факт отримання коштів від обвинуваченого.

І показання обвинуваченої в цій частині колегія суддів розцінює, як намагання уникнути від кримінальної відповідальності.

Посилання захисника на те, що між потерпілою та обвинуваченою існували цивільно-правові відносини не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_10 , так як саме під час таких відносин обвинувачена і вчинила кримінальне правопорушення.

Згідно судової практики особливістю шахрайства вважається те, що особа, яку зазвичай позначають, як потерпілого (це власник або особа, якій ввірене чи під охороною якої перебуває майно) і воля якої сфальсифікована обманом чи зловживанням довірою, бере безпосередню участь у передачі майна чи права на нього. Для кваліфікації скоєного, як шахрайства не має значення рівень витонченості обману, ступінь обачності або, навпаки, легковажності потерпілого. Важливо лише, щоб у конкретній ситуації потерпілий не усвідомлював факту застосування щодо нього обману (зловживання довірою), щоб обманні дії винного були ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном (правом на нього). Обов`язковою ознакою шахрайства визнається вже згадувана добровільність передачі майна чи права на нього; щоправда, така добровільність має умовний (уявний) характер, адже насправді дії зазначених осіб щодо передачі майна чи права на нього зумовлені тим, що вони введені в оману. Між діянням винного і помилкою потерпілої особи, яка передає майно, повинен бути причинний зв`язок.

До суб`єктів обману при вчиненні шахрайства належать не лише власники, а й інші особи, уповноважені на вчинення юридично значущих дій стосовно майна. Введення таких осіб в оману дає підстави говорити про опосередковане вчинення шахрайства. Оскільки стаття 190 КК не вимагає, щоб особа, яка вводиться в оману при вчиненні шахрайства, і потерпілий від цього злочину (тобто той, кому заподіюється майнова шкода) збігались.

Твердження обвинуваченої про значну меншу заборгованість колегією суддів не може бути враховано, оскільки згідно змісту Листка № 5 на 19.01.2014 року обвинуваченою ОСОБА_10 написаний реальний залишок товару на суму 25226 грн.,
Вказане узгоджується і з Актом звірки (інвентаризації) від 20.01.2014 року, згідно якого залишок боргу на 01.10.2013 року становить 346694 грн. та виявлено недостачу коштів на суму 382388,20 грн., що підтверджується підписом самої обвинуваченої ОСОБА_10 .

Таким чином, істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які були б підставами для зміни або скасування судового рішення, в частині кваліфікації та доведеності дій обвинуваченої - не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив всі обставини справи, належним чином дав оцінку діям ОСОБА_10 проаналізував показання свідків та письмові докази наявні в матеріалах кримінальної справи, а тому дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильно кваліфікував її дії за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) вчинене в особливо великих розмірах.

Колегія суддів вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги апеляції прокурора, з тих підстав, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом проігноровано вимоги ст. 77 КК України, згідно яких встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені в даному випадку та до останнього конфіскація майна не входить.
Крім того, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винуватої, яка раніше не судима, заміжня, не працює, має постійне місце проживання, страждає на хронічні захворювання та на гіпертонічну хворобу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
А тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано призначив покарання в мінімальних межах санкції статті, за якими вона визнається винуватою, у виді позбавлення волі.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є умисним корисливим, об`єктом якого є приватна власність, злочин є продовжуваним та здійснювався тривалий час, в результаті його заподіяно значної шкоди, що зовсім не відшкодована.
Не врахував особу обвинуваченої, яка вину не визнала, зайняла позицію про свою невинуватість, принижуючи потерпілу, безпідставно стверджуючи, що остання застосовувала психологічний тиск та вимагала кошти. Крім того, обвинувачена не працює, будь-яких достовірних медичних документів, що підтверджують її неналежний стан здоров`я ні суду першої ні апеляційної інстанції не надала, у неї відсутні будь-які пом`якшуючі обставини та позитивні характеристики.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останню від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженій із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченій колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та заподіяні наслідки, особу та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.Також колегія суддів враховує віктимну поведінку потерпілої, яка тривалий час не контролювала та не вимагала повернення коштів за реалізований обвинуваченою товар, повністю довіряла ОСОБА_10 тим самим стимулювала обвинувачену до заволодіння майном в особливо-великих розмірах.

Беручи до уваги вище викладене у сукупності, а також обставини справи, вік та особу обвинуваченої, продовжуваність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, розмір заподіяних потерпілій збитків, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_10 , як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому її виправлення та перевиховання, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На переконання колегії суддів підстави для застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України та звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

За таких підстав, її слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах мінімальної санкції інкримінованої статі кримінального закону, з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності,без застосування вимог ст.75 КК України, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої, та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як нею самою, так і іншими особами, а ще буде справедливим та відповідати меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Враховуючи те, що судом першої інстанції при ухвалені вказаного вироку та призначенні покарання обвинуваченій допущено неправильне застосування кримінального закону, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню, тобто положення ст. 75 КК України, через що він на підставі п.4 ч.1 ст. 409 та п.п.1,2 ч.1 ст. 413, ст.. 414 КПК України, як незаконний підлягає безумовному скасуванню, з постановленням нового вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість.

Також, як передбачено вимогами п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та в її інтересах представника - адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду скасувати в частині призначення покарання обвинуваченій із ухваленням нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги: прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та в її інтересах представника - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково; обвинуваченої ОСОБА_10 та в її інтересах захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винною та призначити покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.
ОСОБА_10 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з 27 листопада 2018 року.

В іншій частині вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року - залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня вручення її копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4