КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000789 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Безлюдівка, Харківської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року за ст.124 КК України, та остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з 12 червня 2018 року.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та її особі внаслідок суворості та призначити їй більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано: її щире каяття; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків; дані, які характеризують її особу, а саме те, що вона одружена, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується.

Вважає необгрунованим врахування судом першої інстанції при призначенні покарання тієї обставини, що вона раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

У судове засідання представник потерпілого ТОВ «Новус Україна» не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілого.

Згідно із вироком суду, 25 січня 2018 року близько 14 год. 05 хв. обвинувачена ОСОБА_5 , знаходячись в торговому залі магазину «Новус», що по вул. Гната Хоткевича, 1а в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, з полиці магазину таємно викрала чуже майно, що належало ТОВ`Новус Україна» на загальну суму 1110 гривень 03 копійки, однак не довела свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки пройшовши касову зону при виході з магазину була затримана працівниками служби охорони магазину.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до такого висновку.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченою, досліджувалися судом за її згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визналасебе винуватоюу вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченої та юридична оцінка її злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 про суворість призначеного їй покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, судима, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.
Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_5 покарання за відповідає вимогам статей 50, 65, 71 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Враховуючи наведене, а також те, що обвинувачена, будучи засудженою 25 квітня 2017 року за ст.124 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік вчинила злочин в період іспитового строку, що свідчить про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 , у тому числі для застосування положень ст.75 КК України, колегія суддів, не убачає.
Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченою обставини враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання у повному обсязі.

Долучена під час апеляційного розгляду обвинуваченою медична довідка не є підставою для пом`якшення обвинуваченій покарання за наведених обставин. Окрім того, згідно вказаної довідки стан здоров`я обвинуваченої на час розгляду кримінального провадження задовільний.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.

Вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3