У Х В А Л А
16.05.2019 р.
Жмеринський міськроайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
із участю: - секретаря ОСОБА_4 ,
- прокурора ОСОБА_5 ,
- потерпілої ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000529 від 07.12.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ :
В судове засідання наразі не з`явилися захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 , представники потерпілих адвокат ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Потерпіла ОСОБА_10 подала до суду засву щодо проведення судового засідання без її участі, зауваживши у разі вирішення судом питання стосовно доцільності продовження апобіжного заходу власну вимогу про необхідність подовження строку тримання підвартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання щодо продовження судом обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що раніше визначені ризики щодо можливості переховуватись від суду та протиправно впливати на потерпілих і свідків, не зменшились. Вказав, що дані ризики визначаються суворістю міри покарання за зміненим обвинуваченням, наявністю у дружини обвинуваченого іноземного громадянства, що може бути використано для зникнення обвинуваченого через неконтрольовану наразі певну відставнь державного кордону на сході України. Також зазначив про потребу проведення повторного допиту усіх свідків та потерпілих у зв`язку із відновленням розляду справи спочатку, натомість обвинувачений має прояви зневажливою поведінки у бік потерпілих осіб. Посилаючись на обставини вчинення злочину із застосуванням насильства та щодо життя та здоров`я людини, просив не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив стосовно продовження йому строку тримання під вартою. Вказав про відсутність у нього намірів переховуватись від суду, оскільки він потребує лише належного лікування. Також зауважив про можливість і в умовах попереднього ув`язнення здіснюваати вплив на свідків та потерпілих, до якого він при цому не вдається.
Захисник ОСОБА_8 також заперечила проти клопотання прокурора, зауваживши про недоведення стороною обвинувачення наявності будь-яких реальних ризиків. Вказала про вкрай незадовільний стан здоров`я обвинувачення, з приводу якого раніше представлялись документи стороною захисту, що просила врахувати та обрати більш м`який запобіжний захід. Натомість у разі продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою просила визначити розмір застави.
Згідно з вимогами частини третьої статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до змісту ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є:
1) особисте зобов`язання;
2) особиста порука;
3) застава;
4) домашній арешт;
5) тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно положень ч.1,3,7,8,11 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Відповідно до положень ст.29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України за ухваленням Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню ним злочину або його втечі після його вчинення. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а передбачає урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Вирішення судом питання щодо зміни запобіжного заходу врегульовано положеннями глави 18 КПК України.
У відповідності до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.
За приписами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований серед інших, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого за обвинувальним актом від 29.03.2019 року обвинувачується ОСОБА_7 , належать до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що вочевидь перевищує вказане вище обмеження.
Вирішуючи питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, що вказані прокурором, та не спростовані стороною захисту самим лише твердженням про їх недоведеність прокурором, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, а також протиправно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, що досі не зменшились та є достатньо вірогідними з огляду на збільшену тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим за зміненим прокурором в суді обвинуваченням у вчинені особливо тяжкого злочину за обтяжуючих відповідальність обставин; також встановлений низький рівень соціальних зв`язків, та з урахуванням потреби внаслідок нового судовго розгляду допиту усіх свідків та потерпілих, прояви відвертої зневаги до частини з яких обвинувачений демострував раніше.
Суд не приймає до уваги наведені стороною захисту обставини щодо вкрай незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та недостатність отримуваної ним медичної допомоги в умовах попереднього ув`язнення, що раніше вже були предметом дослідження суду та з приводу чого ухвалювались рішення про недоведеність представленими доказами заявлених обставин.
Тому судом визначається, що доводи сторони захисту не спростовують наведених прокурором обгрунтувань, з урахуванням чого та за відсутності об`єктивних відомостей щодо неможливості безпосереднього утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою колегія суддів не вбачає достовірних підстав для можливості застосування щодо нього жодного з решти більш м`яких, аніж тримання під вартою, запобіжних заходів, оскільки вони не є достатніми для запобіганню вказаним ризикам та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів з урахуванням потреб здійснення судового розгляду, яке в цьому випадку виправдано наявностю конкретного суспільного інтересу у виді права на справедливий судовий розгляд, а також унеможливлення переховування обвинуваченого від суду, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалюють над принципом поваги до особистої свободи .
Водночас, суд враховує, що пред`явлене наразі ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні із застосуванням насильства злочину, що спричинив загибель людини, тобто проти найвищої цінності у виді життя людини, яка визнається такою нормами вітчизнанного та міжнародного права, з урахуванням чого визначає відсутніми підстави для визначення розміру застави, а тому клопотання сторони захисту щодо його встановлення задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.131, 176, 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА :
Оголосити перерву в судовому засіданні до 11 годин 00 хвилин 08.07.2019 року.
Клопотання прокурора задоволити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2017 року, продовжити на 60 днів, тобто до 15.07.2019 року включно.
У задоволенні клопотання сторони захисту щодо визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді