Ухвала
Іменем України
10 травня 2019 р.

м. Київ
Справа №397/806/15-к
Провадження № 51-1714 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років; за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах встановленого строку захисник звернувся до суду з касаційною скаргою, однак вимог ст. 427 КПК України не дотримався, не усунув недоліків, зазначених в ухвалі, а також допустив нові.
Зокрема, при повторному зверненні до суду касаційної інстанції, захисник у скарзі сформулював вимоги які не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, захисник знову у скарзі фактично наводить доводи, які стосуються фактичних обставин кримінального провадження та оцінки доказів, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Однак, так і не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій під час судового провадження, у чому саме ці порушення полягали і як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України із огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. При цьому, він посилається на статті 412, 413, 414 КПК України і цитує лише їх зміст. Проте, які саме порушення вказаних статей допущені судом у даному кримінальному провадженні при винесенні оскаржуваних судових рішень не вказує.

Також, захисник подає касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду, однак у прохальній частині просить змінити, в тому числі й вирок місцевого суду, чим допускає суперечності.

Окрім того, захисник у скарзі одночасно посилається на норми статей КПК України 1960 року і 2012 року, що є незрозумілим.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути захиснику на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 , а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3