ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/84/19 Справа № 178/1229/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
апелянта ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 000964 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , -
В с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ПП «Скібіцький», одруженого, маючого трьох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.286 КК України та виправдано.
Вирішено витання щодо речових доказів.
Як зазначено у вироку районним судом, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він близько 08 год. 30 хв. 07 березня 2006 року, керуючи технічно справним належним йому автомобілем «Шевроле-Лачетті», д.е. НОМЕР_1 , рухався на швидкості близько 60-80 км/год з м. Жовті Води Дніропетровської обл. в напрямку м. Дніпропетровськ, по автодорозі "Знам`янка-Луганськ-Ізваріно", яка проходить пр. території Криничанського району Дніпропетровської обл., на 414 км, в умовах похмурої сухої морозної погоди, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, роз`їхавшись з зустрічним невстановленим слідством вантажним автомобілем, перетнувши переривчасту лінію дорожньої горизонтальної розмітки, що розділяє транспорті потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну смугу для руху. В цей час до вказаної ділянки автодороги у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Фольксваген-Пасат», д.н. НОМЕР_2 , який належить «ДОУ АГРОСАЙЕНСІС ФЕРТРІБСГЕЗЕЛЬШАФТ М.Б.Х.», під керуванням ОСОБА_9 . В результаті чого автомобіль під керуванням ОСОБА_7 лівою передньою частиною скоїв зіткнення з лівою передньою частиною автомобіля «Фольксваген-Пасат». В результаті ДТП ОСОБА_9 , отримав ушкодження, які за сукупністю віднесено до тяжких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку комплексної комісійної транспортно-трасологічної та судової авто технічної експертизи № 1908/1909-12 від 18.03.2013 безпосередньою причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення водієм автомобіля «Шевроле-Лачетті», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п.11.3,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України.
Районний суд виправдовуючи ОСОБА_7 прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є недоведеним, і він підлягає виправданню, за недоведеністю наявності складу вказаного злочину в його діях.
В апеляційній скарзі:
- ОСОБА_9 просить вирок скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Вказує, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що Ухвалою суду від 15.08.2017 року у кримінальному провадженні № 000964 за правилами ст. 101 КПК України, визнано недопустимим доказом висновок комплексної комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 1908/1909-12 від 18.03.2013 року, оскільки останній грунтується на доказах, які визнані судом недопустимими. На думку апелянта, при винесенні даної ухвали, Заводський районний суд не дотримався принципу верховенства права, піддавши сумніву рішення від 23.05.2013 року, 30.07.2013 року та 05.06.2014 року щодо ОСОБА_9 , які набрали законної сили.
Зазначає, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 5 червня 2014 року винесено Ухвалу, згідно якої касаційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2013 року, щодо ОСОБА_9 , залишено без задоволення.
Прокурор, не погодившись з даним рішенням суду, подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати вказані вище рішення суду, через необхідність визнання Висновку комплексної комісійної транспортно-трасологічної судової автотехнічної експертизи № 1908/1909-12, недопустимим доказом.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року, касаційна скарга прокурора залишена без задоволення. На думку апелянта, ВССУ підтвердив висновки судів першої та апеляційної інстанції про хибність твердження, що висновок експертизи «грунтується» на протоколах оглядів з місця події та схеми до них, і тому не може бути допустимим доказом. В основу дослідницької частини вказаної експертизи покладено фотознімки з зафіксованою на них об`єктивною слідовою інформацією з місця ДТП. Висновками даної експертизи, на думку потерпілого, підтверджено орієнтовне місце зіткнення, вказане на схемі до протоколу огляду місця ДТП, а не навпаки. Вказує, що ВССУ у вказаній ухвалі зазначив, що . матеріалами фотозйомки місця події, виконаної аварійним комісаром та додатково витребуваних судом, повністю підтверджується обстановка на місці ДТП, зафіксована у протоколі огляду місця події.
Вказує, що дане рішення суду набрало законної сили.
Зазначає, що що під час досудового слідства по заяві ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 звертався до слідчого з клопотанням про призначення комплексної судової експертизи, однак слідчим було відмовлено в задоволенні даного клопотання. Постанова слідчого стороною захисту оскаржена не була.
Вважає висновки суду невірними. Потерпілий вважає, що виправдувальний вирок винесено судом першої інстанції з порушенням норм кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, а вирок скасувати, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, та вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Виходячи із положень ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає судове рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги потерпілого про безпідставне визнання судом першої інстанції недопустимим доказом висновку комплексної комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 1908/1909-12 від 18.03.2013року, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст. 94 КПК України, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вимогами ч. 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 серпня 2017 року, було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та визнано недопустимим доказом висновок комплексної комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 1908/1909-12 від 18.03.2013 року, оскільки при проведенні даного експертного дослідження було враховані дані, що містяться у схемі до протоколу огляду місця ДТП від 07.03.2006 року, який, серед іншого, вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2013 року, визнано недопустимим доказом, через грубе порушення норм чинного законодавства (КПК 1960 року), під час проведення слідчих дій.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.07.2013 вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2013 р. залишено без змін.
В Ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року суд зазначив, що суд попередньої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недопустимість використання у якості доказів протоколу огляду місця події та двох протоколів огляду автомобілів «Volkswagen Passat» та «Chevrolet Lacettі».
Отже, рішеннями національних судів, які набрали законної сили, встановлено про недопустимість використання у якості доказів протоколу огляду місця події ДТП від 07.03.2006 року, протоколу огляду автомобіля марки Фолксваген-Пассат від 07.03.2006 року, протоколу огляду автомобіля марки Шевроле-Лачетті від 07.03.2006 року, у звязку із грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства. Тобто зазначені докази визнані недопустимими в розумінні статті 87 КПК України 2012 року.
Відповідно до положень ст. 85 КПК України (в ред.1960) до протоколу можуть бути додані в тому числі і схеми, інші матеріали, які пояснюють його зміст. В разі визнання судом неналежним доказом протоколу слідчої дії усі додатки, схеми, плани, тощо до такого протоколу, які є його невід`ємними частинами, також не можуть бути використані в якості належного доказу.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визнання висновкукомплексної комісійної транспортно-трасологічної експертизи № 1908/1909-12 від 18.03.2013 року недопустимим доказом.
Перевіркою матеріалів справи видно, що районний суд у повному обсязі з`ясував всі обставини справи, перевірив заявлені клопотання та доводи, які є аналогічними наведеним а апеляціній скарзі.
Судом було допитано експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_10 , який пояснив, що проведення транспортно-трасологічної експертизи без протоколу огляду місця події із зафіксованою в ньому слідовою обстановкою, протоколу огляду транспортних засобів, неможливо. Наявні в розпорядженні суду фото та відео запис наслідків ДТП не є достатніми вихідними даними для проведення експертизи з метою встановлення механізму та причин дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з чим, суд позбавлений можливості призначити проведення транспортно-трасологічної експертизи (в тому числі комплексної).
Суд звернув увагу на те, що сторонами кримінального провадження під час судового розгляду не надано (не заявлено для дослідження) в якості доказу жодного протоколу процесуальної дії за участю ОСОБА_7 в якості обвинуваченого у кримінальному провадженні № 000964.
З огляду на викладене копія протоколу відтворення обставин та умов події від 05.03.2010 зі схемою за участю ОСОБА_7 в якості потерпілого (т.2, а.с.133-134), копія протоколу додаткового огляду від 16.09.2010,за участю ОСОБА_7 в якості потерпілого, ОСОБА_9 в якості підсудного (т.2, а.с.180-184), визнані судом недопустимими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки під час складання протоколу ОСОБА_7 не був в якості підозрюваного, обвинуваченого, не був повідомлений про своє право відмовитись від давання показань та не відповідати на запитання, приймав участь у слідчій дії в якості потерпілого, що виключало його можливість одночасно брати особисту участь у кримінальному провадженні в якості підозрюваного та користуватися правовою допомогою захисника.
Копія протоколу відтворення обставин та умов події від 19.02.2008, за участю свідка ОСОБА_11 , (т.2, а.с.99) не містить в собі інформації, яка підтверджує існування обставин, які сторона обвинувачення вважала встановленими, навпаки свідчать, що наявні в протоколі данні узгоджуються з поясненнями, наданими в судовому засіданні обвинуваченим щодо колії та напрямку руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування автомобілів на проїзній частині після ДТП.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що прокурор в суді відмовився від підтримання обвинувачення.
Вирок за своїм змістом є вмотивованим, обгрунтованим та законним. Судом надано належну оцінку всім зібраним доказам, критично оцінено пояснення ОСОБА_9 , ретельно проаналізовано пояснення ОСОБА_7 , та зроблено вмотивований висновок про його невинуватість.
Колегієя суддів враховує приписи чинного законодавства, відповідно до яких та в силу ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів зауважує, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», зокрема у рішенні ЄСПЛ «Козинець проти України» суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до кримінального процесуального законодавства ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, що у свою чергу покладає тягар доведення вини обвинуваченого на прокурора, який і зобов`язаний доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен (ч. 2 ст. 17 КПК України).
Крім цього згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
На думку колегії суддів, приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, суд, виходячи із принципу змагальності кримінального провадження та свободи у наданні сторонами суду своїх доказів і доведеності їх переконливості перед судом, прийшов до обґрунтованого висновку, що під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і потерпілими не наведено достатньо доказів винуватості вчинення ОСОБА_7 злочину, поза розумним сумнівом.
Суттєвих порушень вимог Закону, які б слугували підставою для зміни чи скасуванню виправдовувального вироку, колегією суддів не встановлено .
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та про скасування вироку.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4