Справа №613/762/18 Провадження № 1-в/613/2/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2019 року

Богодухівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , про приведення вироку Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року у відповідність до норм Кримінального Кодексу України 2001 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Богодухівського районного суду Харківської області звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням, в якому він просить: знизити у вироку Богодухівського народного суду Харківської області від 30.05.1983, міру покарання за ч. 2 ст. 206 КК України (1960 року) з 2-х років позбавлення волі до 45 діб арешту, за нормами ч. 1 ст. 296 КК України (2001 року), та визначити остаточну міру покарання за вироком від 30.05.1983 у вигляді 3 років 45 діб позбавлення волі.

Свої вимоги засуджений ОСОБА_5 мотивує тим, що вироком Богодухівського народного суду Харківської області від 30.05.1983 його засуджено за ч. 1 ст. 142 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 206 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі, шляхом повного складання, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 07.01.1988 його було звільнено з місць позбавлення волі по відбуттю терміну покарання. Вироком Охтирського міського суду Сумської області від 15.12.1988 за ч. 1 ст. 196-1 КК України (1960 року), його засуджено до 1 року позбавлення волі та 12.11.1989 звільнено по відбуттю покарання. Вироком Охтирського міського суду Сумської області від 07.02.1990 його засуджено за ст..ст. 94,100,ч. 3 ст. 222 КК України (1960 року) до 12 років позбавлення волі та 13.11.2001 року звільнено по відбуттю покарання. 01 вересня 2001 року набрав чинності новий КК України в якому п. в) ч.1 розділу II Прикінцевих та перехідних положень ч.1 ст.206 КК України (1960 року) декриміналізовано. Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України (2001 року), особи засуджені за вироком суду без призначення покарання, або звільнені від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості, отже за ч. 1 ст. 196-1 КК України, (1960 року), він вважається не судимий. Злочин кваліфікований у вироку від 30.05.1983 за ч. 2 ст. 206 КК України, як злісне хуліганство, з особливою зухвалістю, у новому КК України 2001 року відображено у ч. 1 ст. 296 КК України, при цьому покарання у вигляді позбавлення волі не передбачено. Заявнику , як неповнолітньому на час ухвалення вироку, відповідно до ст. 61 ч. 3 ст. 98 КК України (2001 року), обмеження волі також не може бути застосовано. До останнього може бути застосовано лише покарання у вигляді арешту, максимальний термін 45 діб. Згідно ч. 3 ст. 88 КК України ( 2001 року), обов`язковість застосування до заявника, як до особи, яка відбула покарання, але має судимість, норм КК України, 2001 року прямо визначено у ч. 1 ст. 5 КК України. Згідно ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень, передбачено звільнення від покарання осіб засуджених вперше до покарання у виді позбавлення волі за злочини невеликої тяжкості вчинені у віці до 18 років відповідно до вимог ч. 2 ст.12 та ч. 1 ст. 102 КК України. Відповідно до ч.3 ст.74 КК України (2001 року) призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні .

Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вирок суду набув чинності та виконаний в повному обсязі, крім того в порядку ст..537 КПК України не передбачено розгляд даного клопотання .

Суд, вислухавши засудженого, захисника, прокурора, дослідивши наявні матеріали в їх сукупності, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що вироком Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 142 ч. 1 КК України (1960 року) до 3-х років позбавлення волі, за ст. 206 ч. 2 КК України (1960 року) до 2-х років позбавлення волі та остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань - до 5 років позбавлення волі.

Даний вирок виконаний, так як ОСОБА_5 відбув покарання у виді 5 років позбавлення волі повністю та 07.01.1988 був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання. 13.11.1989 він був засудженим Охтирським міським судом Сумської області за ст.ст. 94, ч.3 ст.42, 14 КК України до 12 років позбавлення волі, 11.10.2004 апеляційним судом Сумської області за п.13 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України до довічного позбавлення волі.

Статтею 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, в тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України (усунення караності діяння, за яке особа засуджена; призначення особі покарання, що перевищує санкцію нового закону).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

З наведеного слідує, що питання про приведення вироку у відповідність до нового закону, у зв`язку з усуненням караності діяння, за яке особа засуджена; призначення особі покарання, що перевищує санкцію нового закону, можливе лише під час виконання вироку та тільки судом, в межах територіальної юрисдикції якого особа відбуває покарання.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 КК України 2001 року, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно положень ч.1 ст.537 КПК України п ід час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про: відстрочку виконання вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; звільнення від покарання за хворобою; застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; застосування покарання за наявності кількох вироків; тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до вимог ст. 7-1 КК України (1960 року) та ст. 12 КК України (2001 року), злочин передбачений ч.1ст. 142 КК України (розбійний напад) та ч. 1 ст. 187 КК України відповідно - є тяжким злочином.

Згідно з п.6 ч.1ст. 55 КК України (1960 року) такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк понад три роки, але не більше шести років, якщо вони протягом п`яти років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 108 КК України (2001 року), такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

Вирок Богодухівського народного суду Харківської області від 30.05.1983 набрав чинності, ОСОБА_5 за даним вироком відбув покарання повністю та звільнився з місць позбавлення волі за вказаним вироком 07.01.1988, тим самим вирок виконано, при цьому вирішення вказаних в клопотанні питань щодо зниження міри покарання за ч. 2 ст. 206 КК України (1960 року) з 2-х років позбавлення волі до 45 діб арешту, за нормами ч. 1 ст. 296 КК України (2001 року), та визначити остаточну міру покарання за вироком від 30.05.1983 у вигляді 3 років 45 діб позбавлення волі, не передбачено положеннями ч.1 ст.537 КПК України, якою передбачено вирішення питань саме під час виконання вироку, а не після цього. Вирок виконано, а тому до інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вказане в клопотанні також не відноситься.

Вказані обставини свідчать про те, що питання, які стосуються виконання вироку, в тому числі, приведення його у відповідність із Законом, який пом`якшує або скасовує відповідальність особи у вчиненні злочину, після виконання такого вироку є неможливим, а початком перебігу строку погашення судимості є момент відбуття засудженим покарання. Як вже зазначалося вище, вирок відносно ОСОБА_5 від 30.05.1983 виконаний, засуджений звільнився з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання 07.01.1988, а 13.11.1989 був засудженим Охтирським міським судом Сумської області за ст.ст.94, ч.3 ст.42,14 КК України до 12 років позбавлення волі, а потім 11.10.2004 апеляційним судом Сумської області за п.13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 КК України до довічного позбавлення волі, судимість за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 30.05.1983, є непогашеною.

Також підлягає прийняттю до уваги, що зазначене засудженим в клопотанні питання можливості застосування судом положень ч.2 та ч.3 ст.74 КК України ( щодо звільнення від покарання та його відбування в зв`язку з усуненням караності за діяння чи зниження призначеної засудженому міри покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону) не відноситься до питань, передбачених п.4 ч.2 ст.539 КПК України , які має право вирішувати саме суд, який ухвалив вирок, а саме Богодухівський районний суд Харківської області.

Крім того, одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності res judicata остаточні рішення національних судів не мають ставитися під сумнів ( Справа ЄСПЛ Брумареску проти Румунії). Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення. Система, що дозволяє ставити під сумнів остаточні судові рішення без переконливих підстав у суспільних інтересах, не відповідає принципу визначеності. Зворотна дія не відповідає принципу правової визначеності, щонайменше у кримінальному праві ( відповідно до ст.. 7 Європейської конвенції по правам людини), оскільки особи повинні знати наслідки своєї поведінки.

Заявник неодноразово звертався до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою про приведення вироку Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року до норм Кримінального кодексу України, 2001 року. Останній раз ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а судове рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року без змін. Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року та Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2018 року.

Отже,клопотання ОСОБА_5 подано з підстав, які були предметом розгляду Богодухівського районного суду, яке набуло чинності 14 березня 2018 року та було предметом розгляду Верховного Суду, ставить під сумнів остаточне та обов`язкове до виконання рішення суду з метою домогтися повторного розгляду,що порушує принцип правової визначеності.

Зважаючи на викладене вище, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.537, ст.539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про приведення вироку Богодухівського народного суду Харківської області від 30 травня 1983 року у відповідність до норм Кримінального Кодексу України 2001 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя