Справа №127/1072/18
Провадження №1-кп/127/77/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не одруженого, працюючого без офіційного оформлення трудових відносин, з неповною середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого:

- 12.08.2011 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі; 11.07.2014 року звільнений з Піщанської ВК № 59 на підставі ЗУ «Про амністію від 2014 році»,
- 13.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0005154 від 03.11.2017 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не одруженого, працюючого без офіційного оформлення трудових відносин, з неповною середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 31.08.2009 року Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, раніше судимого:
- 26.06.2012 року Ленінським районним судом міста Вінниці за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, 20.06.2014 року звільнений з Піщанської ВК № 59 на підставі ЗУ «Про амністію від 2014 році»,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0005154 від 03.11.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 року, приблизно о 23:20 годині, ОСОБА_6 попередньо домовившись із ОСОБА_4 про незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, проходячи разом з ОСОБА_4 по вулиці Майбороди у м. Вінниці, помітивши біля будинку №5 припаркований на узбіччі автомобіль марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 , який був у користуванні ОСОБА_8 і належить ОСОБА_9 , та спільно з ОСОБА_4 протиправно ним заволоділи.

Для цього, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, таємно, підійшов до автомобіля марки ВАЗ 21063 білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , та через незачинені праві пасажирські двері проник до автомобіля. В цей час ОСОБА_4 діючи повторно, умисно, таємно, відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_6 , знаходячись у безпосередній близькості від вказаного автомобіля, спостерігав за тим, щоб сторонні особи не помітили їх дій по заволодінню вказаним автомобілем.

Після того як ОСОБА_6 незаконно проник до автомобіля, ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння зазначеного автомобіля та з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу продовжив спостерігати за тим, щоб ніхто не помітив їхніх злочинних дій. В цей час ОСОБА_6 шляхом розкомплектування замка запалення завів автомобіль та вони разом із ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину на автомобілі марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 , яким вони спільно незаконно заволоділи.

Згідно висновку експерта №324 від 02.01.2018 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21063, 1990 року випуску, станом на 02.01.2018 року становить 24980 грн. Отже ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_4 завдали матеріальної шкоди ОСОБА_9 на суму 24980 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, при цьому суду пояснив, що він дійсно 02.11.2017 року після роботи зайшов до свого знайомого ОСОБА_4 , де перебував до 23 години. Після цього він пішов додому, а ОСОБА_4 пішов його проводжати. Коли ОСОБА_4 відійшов до бювету, щоб попити води, він помітив в дворі автомобіль ВАЗ 21063, підійшовши до якого виявив, що у ньому відчинена праві передні двері. Автомобіль знаходився на відстані приблизно 15 метрів від ОСОБА_4 , тому останній не бачив його дій. Він відчинив дверцята автомобіля, проник у салон, де пересів на водійське сидіння, та змотавши проводку замка запалювання, завів автомобіль та поїхав на ньому в мікрорайон міста Вінниці під назвою «Корея». Там, біля гаражних приміщень, він залишив автомобіль. Приблизно через один-два тижні він розповів ОСОБА_4 про викрадення автомобіля та попросив допомогти відбуксирувати його в інше місце. Коли вони з ОСОБА_4 , за допомогою автомобіля останнього, буксирували викрадений транспортний засіб, їх затримали працівники поліції.

Вказав, що на досудовому слідстві він давав неправдиві показання щодо вчинення ним злочину у співучасті з ОСОБА_4 , однак, свої показання під час слідчого експерименту про те як саме він вчиняв злочин підтримав.

Цивільний позов ОСОБА_9 визнав на суму 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, суду пояснив, що він не вчиняв викрадення автомобіля у співучасті з ОСОБА_6 02.11.2017 року, в нічний час доби, вони дійсно гуляли з ОСОБА_6 , після чого розійшлися, оскільки він втратив останнього з поля зору та вирішив, що ОСОБА_6 пішов у власних справах. Чим в подальшому займався ОСОБА_6 йому не відомо. 22.11.2017 року ОСОБА_6 повідомив йому, що 02.11.2017 року він викрав автомобіль та попросив допомогти його відбуксирувати, на що він погодився і допоміг останньому. Однак під час буксирування автомобіля їх затримали працівники поліції. Визнав свою вину у приховуванні вчиненого ОСОБА_6 злочину В подальшому відмовився давати суду показання, скориставшись правом, закріпленим в ст. 63 Конституції України.

Цивільний позов ОСОБА_9 не визнав.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчинені інкримінованого злочину та невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , вина обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується як показаннями потерпілого, свідків, так і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що він на законних підставах володіє автомобілем ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 , власником якого являється громадянин ОСОБА_9 . Ввечері 02.11.2017 року він припарковав вказаний автомобіль в дворі свого будинку, а вранці 03.11.2017 року, коли він вийшов з під`їзду будинку, то виявив зникнення автомобіля. Він одразу звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. Через два тижні працівники поліції повідомили йому, що знайшли його автомобіль. Автомобіль був пошкоджений: був зігнутий передній бампер, пошкоджене скло, зламаний замок запалювання та були інші пошкодження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він що він працює інспектором патрульно-постової служби. 22.11.2017 року під час патрулювання вони з напарником ОСОБА_12 помітили, що буксирується автомобіль ВАЗ білого кольору іншим автомобілем тієї ж марки. Вони зупинили вказані автомобілі та виявили відсутність документів на транспортний засіб. При перевірці по базі даних, було виявлено, що автомобіль ВАЗ білого кольору був зазначений як викрадений. Особисто він спілкувався з обома обвинуваченими, у обвинувачених були явні ознаки алкогольного сп`яніння. ВАЗ білого кольору був без номерних знаків. Вони викликали слідчо-оперативну групу та затримали обвинувачених.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він працює інспектором патрульно-постової служби, 22.11.2017 року, коли він чергував зі своїм напарником ОСОБА_11 , вони помітили як автомобіль ВАЗ зеленого кольору буксирував інший автомобіль ВАЗ світлого кольору без номерних знаків. Коли вони спинили вказані автомобілі, то встановили що за кермом зеленого автомобіля був ОСОБА_4 , а за кермом світлого автомобіля ОСОБА_6 , обоє чоловіків були напідпитку. ОСОБА_6 спочатку повідомив, що він придбав автомобіль, але у нього не виявилось документів на транспортний засіб. Вони перевірили відомості про автомобіль по базі даних та виявили, що автомобіль ВАЗ 21063 знаходиться в розшуку як викрадений. Вони склали протокол про адміністративне правопорушення та викликали слідчо-оперативну групу.

Також, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого злочину доводиться наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- даними витягу з кримінального провадження №0005154, відповідно до якого 03.11.2017 року було внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, а саме про те, що в період часу з 21:00 години 02.11.2017 року до 08:30 години 03.11.2017 року невідома особа незаконно заволоділа транспортним засобом ВАЗ 21063 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який був припаркований біля будинку №5 по вулиці Майбороди у м. Вінниці. Сума матеріального збитку 25000 грн. (ЖЕО 37269) (т.2 а.с. 120);

- даними протоколу від 03.11.2017 року прийняття заяви у ОСОБА_8 про злочин, відповідно до якого останній повідомив, що в період часу з 21:00 години 02.11.2017 року до 08:30 години 03.11.2017 року невідома особа незаконно заволоділа його транспортним засобом ВАЗ 21063 білого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який був припаркований біля будинку №5 по вулиці Майбороди у м. Вінниці. Сума майнової шкоди 26000 грн.(т.2 а.с. 121);

- даними протоколу від 03.11.2017 року огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого 03.11.2017 року оглянуто відкриту місцевість, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Майбороди, навпроти будинку №5, в ході огляду зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину, слідів злочину не виявлено та не вилучено (т.2 а.с. 122-130);

- даними протоколу від 22.11.2017 року огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого 22.11.2017 року оглянуто ділянку місцевості, що знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 11, - ділянка дороги, на якій знаходиться автомобіль ВАЗ 2106 білого кольору без номерних знаків з наявними зовнішніми пошкодженнями, без ключів запалювання, з розкиданими особистими речами всередині, без акумуляторної батареї. Встановлено, що вказаним автомобілем керував ОСОБА_6 Автомобіль ВАЗ 2106 білого кольору, без д.н.з. поміщено на штрафмайданчик. (т.2 а.с. 131-136);

- даними протоколу огляду предмету від 22.11.2017 року, відповідно до якого слідчим Вінницького ВПГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_13 оглянуто автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21063, білого кольору, без номерних знаків, номер шасі НОМЕР_5 , та встановлено пошкодження вітрового скла автомобіля, пошкодження замка запалювання, пошкодження бампера (т.2 а.с. 137);

- даними постанови слідчого Вінницького ВПГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_13 від 22.11.2017 року про визнання автомобіля марки «ВАЗ», моделі 21063, білого кольору, без номерних знаків, номер шасі - НОМЕР_5 , речовим доказом в кримінальному провадженні №0005154 від 03.11.2017 року (т.2 а.с. 138);

-даними висновку судової автотоварознавчої експертизи №324 від 02.01.2018 року, відповідно до якої, ринкова вартість аналогічного повнокомплектного технічно справного автомобіля марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_4 , 1990 року випуску, станом на 03.11.2017 року становить 24980, 00 грн. Розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_4 , 1990 року випуску, на момент проведення експертизи складає 10262,49 грн. з додатками та з довідкою про вартість проведення експертизи (т.2 а.с. 143-157);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року з підозрюваним ОСОБА_6 , відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_6 добровільно повідомив, що 02.11.2017 року після розпивання спиртних напоїв разом з ОСОБА_4 , приблизно о 23:00 годині вирішили погуляти по місту. Проходячи повз вул. Майбороди, 5, у м. Вінниці, виявив автомобіль марки ВАЗ 2106 білого кольору. Він запропонував ОСОБА_4 покататись на вищевказаному автомобілі та викрасти його. Після чого ОСОБА_4 стояв на вулиці та спостерігав чи немає власника та сторонніх осіб, а він в цей час відчинив праві пасажирські двері автомобіля ВАЗ 2106, які були незачинені на замок. Проникнувши в автомобіль він покликав ОСОБА_4 , який також сів в автомобіль та спостерігав чи немає сторонніх осіб, а він в цей час витягнув кабелі з`єднання живлення запуску двигуна та з`єднавши їх, запустив двигун та близько 23:20 вони разом поїхали по вулиці 40-річчя Перемоги, перетнувши вулицю Хмельницьке шосе, виїхали на вулицю Єрмакова, після чого доїхали до території лікарні швидкої медичної допомоги, де поряд з гаражними приміщеннями залишили викрадений автомобіль, знявши з нього номерні знаки, які в подальшому викинули у смітник, а самі розійшлися по домівках. 22.11.2017 року, приблизно о 23:00 годині вони разом з ОСОБА_4 повернулися до викраденого автомобіля з метою перемістити його в інше місце. Оскільки в автомобілі був відсутній бензин, ОСОБА_4 приїхав на своєму автомобілі ВАЗ 2101, щоб за допомогою троса відбуксирувати викрадене авто. Під час буксирування він був за кермом викраденого автомобіля, а ОСОБА_4 кермував власним. Коли вони рухалися по вулиці Хмельницьке шосе у м. Вінниці, їх зупинили працівники поліції (т.2 а.с. 191-192);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року з підозрюваним ОСОБА_4 , відповідно до якого в присутності понятих було проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_4 дав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_6 (т.2 а.с. 194-195);

- даними протоколу від 15.01.2018 року про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_6 надано для ознайомлення матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні №0005154 в 1 томі (без зазначення кількості аркушів) (т.2 а.с.118);

- даними протоколу від 15.01.2018 року про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_10 надано для ознайомлення матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні №0005154 в 1 томі на 295 аркушах, з відміткою про ознайомлення ОСОБА_10 з матеріалами кримінального провадження на паперових носіях інформації (т.2 а.с.119).

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, а дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.2 ст. 286 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Суд дійшов такого висновку виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно положень, викладених в ст. 62 Конституції України та в ч. 3 та ч.4 ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, суд враховує, що відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. При цьому таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування.

Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом.

В судовому засіданні встановлено, що 02.11.2017 року, приблизно о 23:20 годині, ОСОБА_6 попередньо домовившись із ОСОБА_4 про незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, спільно незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 21063 білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який був припаркований на узбіччі. При цьому реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, таємно, підійшов до вказаного автомобіля та через незачинені праві пасажирські двері проник до автомобіля. В цей час ОСОБА_4 діючи повторно, умисно, таємно, відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_6 , знаходячись у безпосередній близькості від вказаного автомобіля, спостерігав за тим, щоб ніхто не помітив їх незаконних дій, направлених на заволодіння автомобілем. Після того як ОСОБА_6 незаконно проник до автомобіля, ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське крісло зазначеного автомобіля та з метою доведення до кінця спільного злочинного умислу продовжив спостерігати за тим, щоб ніхто не помітив їхніх злочинних дій. В цей час ОСОБА_6 шляхом розкомплектування замка запалення завів автомобіль, після чого ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину на вищевказаному автомобілі, яким вони спільно заволоділи, таким чином завдали своїми злочинними діями майнової шкоди ОСОБА_9 на суму 24980 грн.

Вказані обставини підтверджуються послідовими показаннями ОСОБА_6 , наданими ним в судовому засіданні щодо обставин заволодіння ним транспортним засобом та обставин затримання працівниками поліції його разом з ОСОБА_4 22.11.2017 року під час того, як обвинувачені намагалися переховати автомобіль в інше місце.

На вчинення інкримінованого злочину у співучасті за попередньою змовою групою осіб вказує узгодженість дій обвинувачених під час заволодіння транспортним засобом, а саме активні дії ОСОБА_6 щодо проникнення до автомобіля та заведення ним двигуна автомобіля шляхом розкомплектування замка запалення, а також дії ОСОБА_4 , який хоча безпосередньо не заводив двигун автомобіля, проте будучи заздалегідь обізнаним зі злочинними намірами ОСОБА_6 та погодившись на спільне вчинення злочину, розуміючи суспільну небезпеку та незаконний характер своїх дій, усвідомлюючи настання їх наслідків, допомагав ОСОБА_6 шляхом спостереження за обстановкою на місці вчинення злочину з метою попередження можливості викриття злочину сторонніми особами, а також його участь 02.11.2017 року у переміщенні викраденого транспортного засобу разом з ОСОБА_6 до місця переховування автомобіля, та подальші дії 22.11.2017 року обох обвинувачених, спрямовані на буксирування автомобіля з місця його попереднього переховування.

При цьому суд критично оцінює показання ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 щодо непричетності ОСОБА_4 до незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 і приходить до переконання про нещирість показань обвинувачених, розцінюючи їх як намагання допомогти ОСОБА_4 уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, оскільки такі показання обвинувачених спростовуються даними протоколів проведення слідчих експериментів від 22.11.2017 року, відповідно до яких обвинувачені чітко та послідовно зазначили про обставини вчинення ними злочину у співучасті, детально розповівши про роль кожного у вчиненні злочину, при цьому в їхніх поясненнях відсутні будь-які розбіжності.

Крім того, суд бере до уваги, що в своїх показаннях в ході судового розгляду обвинувачені зазначали, що вони 02.11.2017 року в нічний час доби разом йшли по вулиці, де не було сторонніх осіб, при цьому обоє зазначили, що ОСОБА_4 знаходився неподалік транспортного засобу, який був викрадений. Суд вважає нещирими та такими, що не відповідають дійсності показання ОСОБА_6 про те, що він в ході прогулянки, загубив ОСОБА_4 та діяв сам, оскільки такі показання логічно не узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами, зокрема безлюдність нічної вулиці міста та перебування ОСОБА_14 на відстані 15 метрів від викраденого автомобіля, вказує саме на неправдивість показань ОСОБА_15 в частині самостійного скоєння злочину.

Крім того, суд враховує той факт, що 22.11.2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , були затримані працівниками поліції при спробі відбуксирувати викрадений автомобіль, в нічний час, без номерних знаків з місця, де вони його заховали 02.11.2017 року, що зважаючи на їх попередній життєвий досвід також свідчить про узгодженість та послідовність їхніх дій.

Оскільки згідно висновку експерта № 324 від 02.01.2018 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21063, 1990 року випуску станом на 02.01.2018 року становить 24980 грн. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що законним власником автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 , являється ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_6 (т.1 а.с. 47) та показаннями потерпілого ОСОБА_8 , суд приходить до переконання, що спільними злочинними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_4 майнову шкоду на суму 24980 грн. було завдано саме ОСОБА_9 , який був визнаний судом цивільним позивачем.

При цьому, суд приходить до переконання, що позиція сторони захисту щодо недопустимості таких доказів як протоколи проведення слідчих експериментів від 22.11.2017 року з підозрюваним ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 (т.2 а.с. 191-192, 194-195) через невідкриття стороні захисту відеофіксації вказаних слідчих дій та проведення слідчої дії без участі захисників обвинувачених не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду через її необґрунтованість, оскільки відповідно до вимог ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, при цьому злочин, інкримінований обвинуваченим, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Також в ході судового розгляду судом було встановлено, що під час досудового слідства ОСОБА_6 та ОСОБА_4 письмово відмовилися від залучення захисників під час проведення вказаних слідчих дій, що не оспорювалося і стороною захисту.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до вимог норм КПК України, відеофіксація являється обов`язковою при проведенні такої слідчої дії як обшук, в решті випадків відеофіксація проводиться лише за клопотанням учасників кримінального провадження. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, клопотання про здійснення відеофіксації даної слідчої дії учасниками провадження не заявлялось.

Відповідно до положень ч.6 ст.240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ч.2 ст. 240 КПК України, під час проведення слідчого експерименту може проводитися, зокрема відеозапис, який додається до протоколу. Таким чином відеозапис слідчого експерименту є необов`язковим додатком до протоколу слідчого експерименту.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для визнання вказаних протоколів недопустимими доказами.

При цьому, в протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 (т.2 а.с. 191-192) не зазначено на якому саме носії до протоколу додається відеозапис вказаної слідчої дії, а в протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 взагалі не зазначено про застосування технічних засобів. Разом з тим суд зазначає, що відеозаписи слідчого експерименту судом не досліджувалися, як очевидно недопустимі докази через невідкриття їх стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.

В п.2 Примітки до ст. 289 КК України визначено, що відповідно до частини другої цієї статті під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

Про доведеність наявності в діях обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України як повторність свідчать наявність у обвинувачених непогашеної та незнятої в установленому законом порядку судимостей: у ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 289 КК України (т. 2 а.с. 26-35) та у ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України (т.2 а.с. 40-67).

Також судом було досліджено наступні письмові докази:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.12.2017 року, а саме до відеозапису камер спостереження у період часу з 21:00 години до 01:00 год. до 04.11.2017 року належних ТОВ «Радіо-ТС» (м. Вінниця, вул. Майбороди, 7), опис вилучених речей та документів, постанову слідчого про визнання СД диску з відеозаписами речовим доказом (т.2 а.с. 158-161), протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 року, а саме до відеозапису із камер відеоспостереження у період часу з 22:00 години до 01:00 год. до 04.11.2017 року належного власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_16 , описом вилучених речей та документів, постанову слідчого про визнання СД диску з відеозаписами речовим доказом (т.2 а.с. 162-166), які не несуть в собі жодної доказової інформації, оскільки саме вилучені відеозаписи не досліджувались в ході судового розгляду через їх очевидну недопустимість;

- розписки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про отримання ними 04.10.2018 року матеріалів кримінального провадження №0005154: копії розсекреченого клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року; копії розсекреченої ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 , направлена прокурору супровідним листом Вінницької УВП №1 від 10.10.2018 року (т.2 а.с.168-174)

- розписки захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про ознайомлення ними 03.10.2018 року з матеріалами кримінального провадження №0005154: копією розсекреченого клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року; копією розсекреченої ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 (т.2 а.с.175, 176);

- клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року з відміткою про його розсекречення 08.06.2018 року (т.2 а.с. 177-179);

- ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 з відміткою про її розсекречення 12.07.2018 року (т.2 а.с.180-181);

-повідомлення від 15.01.2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про проведення негласних слідчих (розшукових) дій в кримінальному провадженні №0005154, аудіо, відеоконтролю особи на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Вінницької області (т.2 а.с. 182-183).

- заяву ОСОБА_6 , без зазначення дати, про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Leagoo m5» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-карткою «Life» з номером НОМЕР_9 (т.2 а.с. 8);

- заяву ОСОБА_4 , без зазначення дати, про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Nokia» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 із сім-картками з номерами телефону НОМЕР_12 , НОМЕР_13 (т.2 а.с. 9);

- протокол огляду місця події від 23.11.2017 року, відповідно до якого 23.11.2017 року в службовому приміщенні №332 по вулиці Пирогова, 4 у м. Винниці проведено огляд мобільних телефонів, які добровільно видали ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та їх вилучення (т.1 а.с.10-11);

- протоколи оглядів предметів від 23.11.2017 року, відповідно до якого слідчим Вінницького ВПГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_13 оглянуто видані ОСОБА_6 та ОСОБА_10 мобільні телефони (т.2 а.с. 12, 14);

- постанови слідчого Вінницького ВПГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_13 від 23.11.2017 року про визнання речовими доказами мобільних телефонів виданих ОСОБА_10 та ОСОБА_6 : Nokia» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 із сім-картками з номерами телефону НОМЕР_12 , НОМЕР_13 та «Leagoo m5» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-карткою «Life» з номером НОМЕР_9 (т.2 а.с. 13, 15);

- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/25530/17 від 28.11.2017 року про накладення арешту на мобільний телефон вилучений у ОСОБА_10 «Nokia» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 із сім-картками з номерами телефону НОМЕР_12 , НОМЕР_13 (т.2 а.с. 16);

- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/25522/17 від 27.11.2017 року про накладення арешту на мобільний телефон вилучений у ОСОБА_6 «Leagoo m5» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-карткою «Life» з номером телефону НОМЕР_14 (т.2 а.с. 17);

- протокол від 10.01.2018 року про результати аудіо-, відеоконтролю особи з відміткою про розсекречення від 12.01.2018 року з додатком (т.2 а.с. 19-22)

- акт здачі-приймання висновку експертизи відеозвукозапису та фототехнічної експертизи №515/18-35 за постановою прокурора ОСОБА_3 від 18.12.2017 року, відповідно до якого вартість проведення експертизи складає 2860 грн. (т.2 а.с 141).

При досліджені вказаних доказів, судом встановлено, що клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року (т.2 а.с. 177-179) було розсекречено 08.06.2018 року, а ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 (т.2 а.с.180-181) була розсекречена 12.07.2018 року, тобто після направлення обвинувального акту в кримінальному провадженні до суду після 16.01.2017 року (т.1 а.с. 1). При цьому вказані матеріали кримінального провадження були частково відкриті ОСОБА_6 та ОСОБА_4 04.10.2018 року (т.2 а.с.168-174), більше ніж через 8 місяців після закінчення досудового розслідування.
Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

На необхідність дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини. Зокрема, суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

Для доведення допустимості результатів, НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

За загальним правилом суд вирішує питання допустимості доказів, оцінюючи їх в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК). Однак у певних випадках суд має право вирішити питання про недопустимість доказу ще до видалення суду до нарадчої кімнати. Так, згідно з ч. 2 ст. 89 КПК у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Відсутність у сторони захисту процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення НСРД, позбавляє її можливості поставити перед судом питання про недопустимість доказів, а суд - вирішити це питання до видалення до нарадчої кімнати. Особливо важливого значення вирішення цього питання судом на початкових етапах судового розгляду набуває у разі, коли йдеться про таку підставу визнання недопустимими доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК).

Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК прокурор - процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно с результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Системне тлумачення ст. 290 КПК свідчить, що у ч. 11 статті йдеться про ситуації, коли матеріали було отримано стороною після завершення виконання вимог цієї кримінально-процесуальної норми та закінчення досудового розслідування.

Суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2017 року № 5-364 кс 16, та дотримується правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.01.2019 року в справі №751/7557/15-к, відповідно до якого невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ, при цьому за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність визнання клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року (т.2 а.с. 177-179); ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 (т.2 а.с.180-181) недопустимими доказами недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки вони не відкриті стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.

Разом з тим, докази сторони обвинувачення, а саме: заява ОСОБА_6 , про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Leagoo m5» (т.2 а.с. 8), заява ОСОБА_4 про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону марки «Nokia» (т.2 а.с. 9), протокол огляду місця події від 23.11.2017 року (т.1 а.с.10-11); протоколи оглядів предметів від 23.11.2017 року (т.2 а.с. 12, 14), постанови слідчого Вінницького ВПГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_13 від 23.11.2017 року про визнання речовими доказами мобільних телефонів виданих ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (т.2 а.с. 13, 15); протокол від 10.01.2018 року про результати аудіо-, відеоконтролю особи з відміткою про розсекречення від 12.01.2018 року з DVD-R -диском (т.2 а.с. 19-22) є похідними доказом від визнаними недопустимими клопотання про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 від 19.12.2017 року та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 20.12.2017 року про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, відеоконтролю особи ОСОБА_6 , а тому вони не можуть бути визнані допустимими доказами в розумінні ст. 86 КПК України, оскільки відповідно до правових стандартів Європейського суду з прав людини являються « плодами отруйного дерева» через визнання недопустимими доказів, які стали правовою підставою їх здобуття.

Незважаючи на визнання недопустимими ряду доказів в кримінальному провадженні, суд зазначає, що суду було надано інші допустимі та належні докази в кримінальному провадженні, які є достатніми, на переконання суду, для доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 являється особою раніше судимою (т. 2 а.с. 26-25), свою вину у скоєнні злочину визнав частково, однак у вчиненому не розкаявся, оскільки завдану злочином шкоду не відшкодував, при цьому на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т. 2 а.с. 24 25), за місцем відбування покарання характеризується посередньо (т. 2 а.с. 163-164).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, суд, з врахування досудової доповіді на обвинуваченого, відповідно до якої ризик повторного вчинення ним злочину оцінено як «високий» (т.1 а.с. 163-165), приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, без конфіскації майна, враховуючи недоведеність корисливого мотиву при незаконному заволодінні ним транспортним засобом, та вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів відповідно до ч.4 ст. 70 КК України.

ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 являється особою раніше судимою (т. 2 а.с. 40-67), свою вину у скоєнні злочину не визнав, у вчиненому не розкаявся, при цьому на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т. 2 а.с. 37), перебуває на обліку у лікаря-нарколога (т.2 а.с 39), за місцем проживання характеризується посередньо. (т. 2 а.с. 38).

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 судом не встановлено.

Обставиною яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_17 є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення ОСОБА_17 до вчиненого злочину, суд з врахування досудової доповіді на обвинуваченого, відповідно до якої ризик повторного вчинення ним злочину оцінено як «середній» (т.1 а.с. 167-169), приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_17 не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, враховуючи недоведеність корисливого мотиву при незаконному заволодінні ним транспортним засобом.

ОСОБА_17 строк попереднього ув`язнення на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З метою забезпечення виконання вироку запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів до 15.04.2019 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_17 слід рахувати з 15.02.2019 року.

Обговорюючи цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_9 в порядку ст. 127-129 КПК України про стягнення з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в солідарному порядку завданої злочином майнової шкоди в розмірі 10262,50 грн, суд приймає до уваги положення ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Дослідивши надані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення завданої злочином майнової шкоди знайшли своє підтвердження та доводяться висновком судової автотоварознавчої експертизи №324 від 02.01.2018 року, відповідно до якої розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_4 , 1990 року випуску, на момент проведення експертизи складає 10262 грн. 49 копійок, та приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі та стягнення на його користь вищевказаної суми солідарно з обох обвинувачених, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК України у співучасті.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_17 слід стягнути в рівних долях процесуальні витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи №324 від 02.01.2018 року в сумі 1716,00 гривень (т.2 а.с. 143), оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого ними злочину у співучасті.

Судові витрати за проведення фототехнічної експертизи відеозапису №515/18 -35 від 11.01.2018 року в сумі 2860 грн. слід віднести за рахунок держави, оскільки експертиза проводилась щодо доказів, визнаними судом недопустимими.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62, 129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 50, 65-67, 70, 72 КК України, ст. ст. 22, 84-87, 89, 91-96, 100, 124, 290, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_6 покарання шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2018 року, визначивши ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна, зарахувавши у строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2018 року.

ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 23.11.2017 року до 14.02.2019 року включно.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 23.11.2017 року до 14.02.2019 року включно.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 рахувати з 15.02.2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_17 продовжити у виді тримання під вартою, але не довше ніж до 15.04.2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_15 ) 10262 гривні 50 копійок у відшкодування завданої злочином майнової шкоди.

Стягнути в рівних долях з обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь держави Україна 1716 гривень у відшкодування вартості проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Процесуальні витрати за проведення фототехнічної експертизи відеозвуку в сумі 2860 грн. віднести за рахунок Державного бюджету України.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Leagoo m5» ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 із сім-карткою «Life» з номером телефону НОМЕР_14 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки «Nokia» ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 із сім-картками з номерами телефону НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 ;

- автомобіль марки «ВАЗ», моделі 21063, білого кольору, номер шасі - НОМЕР_5 , який зберігається на майданчику для зберігання затриманих транспортних засобів за адресою: м. Вінниця, вул. Г.Арабея, 17, після набрання вироком законної сили повернути безоплатно власнику або уповноваженій ним особі (т.2 а.с. 188);

-речові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження №0005154 залишити в матеріалах кримінального провадження,

- речові докази, які долучені до матеріалів судового провадження залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: