Ухвала
Іменем України
28 січня 2019 року
м. Київ
провадження № 51- 279 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 5 грудня 2018 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він просить частково скасувати зазначене судове рішення та перерахувати його строк перебування під вартою в період з 14 жовтня 2014 року по 24 грудня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в іншій частині ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, скаргу розглядати з його участю в режимі відеоконференції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування йому в строк відбуття покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з урахуванням Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України (далі КК) щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закону) від 26 листопада 2015 року, з підстав того, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 грудня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_4 застосовано положення зазначеного Закону, тобто дане питання було предметом судового розгляду і прийняте судове рішення.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 5 грудня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2018 року та постановлено нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК в редакції вищезазначеного Закону України № 838-VIII, зараховано йому в строк попереднього ув`язнення строк перебування під вартою з 10 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства, які закріплено в Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 2 статті 129).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК України (далі КПК) ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.
Також положеннями Розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій засудженого тощо вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати «подальшому провадженню».
Така позиція Суду узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 9 лютого 2017 року (справа №5 - 458кс (15)16), відповідно до якого, норми права, передбачені ч. 2 ст. 424 та ч. 5 ст. 539 КПК (в редакції до набрання чинності Законом № 1491-VIII), не забезпечують права на оскарження в касаційному порядку судових рішень, ухвалених за результатами розгляду клопотань щодо застосування на стадії виконання вироку Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», оскільки оскарження таких ухвал у касаційному порядку не передбачено положеннями КПК.
З урахуванням наведеного, оскаржувана засудженим ОСОБА_5 ухвала апеляційного суду, якою скасовано ухвалу місцевого суду, постановлена в порядку виконання вироків і касаційному оскарженню не підлягає.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 5 грудня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3