Номер провадження: 11-сс/813/16/19
Номер справи місцевого суду: 520/7362/16-к 1-кс/520/8267/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , а також заперечення власника майна ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000032 від 20.04.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 191 та ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого про арешт майна на підставі того, що предметом клопотання є майно, що було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , при цьому до матеріалів клопотання долучено ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 . Вказані суперечності мають місце також і в постанові про визнання документів речовими доказами та долучення їх до матеріалів провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді про відмову в накладенні арешту на тимчасово вилучене 13.12.2018 року у ОСОБА_8 майно, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на все майно, вилучене 13.12.2018 року у ОСОБА_8 за переліком, викладеним у клопотанні слідчого, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки слідчим суддею не досліджено та не надано оцінку належного написання слідчим прізвища власника майна в описовій частині клопотання та конкретного переліку майна, його належність саме ОСОБА_8 , про що вказано у самих вилучених документах, які підлягають арешту, наведеного в тій же самій частині клопотання про арешт майна, слідчим було допущено суто технічну помилку при складанні клопотання про арешт майна при написанні прізвища ОСОБА_8 , внаслідок чого суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для накладення арешту, хоча мав би не відмовляти у задоволенні по суті клопотання про накладення арешту, а, щонайменше, в разі недотримання вимог, визначених ст. 171 КПК України, у відповідності до ч. 3 ст. 172 КПК України, повернути прокурору клопотання для усунення недоліків протягом 72 годин. В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вважаючи, що оскаржувана ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, оскільки намагання слідства підвести під те, що вилучені документи, нібито, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, є неспроможними, оскільки документи, що містять зразки підпису та почерку, необхідні для проведення почеркознавчої експертизи, висновки якої можуть бути доказом певного факту та обставин, могли бути отримані слідчим від ОСОБА_8 , тож тимчасово вилучені під час обшуку документи не відповідають критеріям, зазначеним у ст. ст. 98, 167, ч. 1 ст. 170 КПК України. Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наголосив на тому, що обшук було проведено за ухвалою слідчого судді за місцем проживання ОСОБА_8 , він звертав увагу слідчого судді на те, що слідчим була допущена технічна помилка, і прокурор не мав наміру доводити належність майна ОСОБА_10 , тож слідчий суддя мав би повернути клопотання для усунення недоліків, вилучені речі зберегли на собі сліди злочину, вірогідно, що документи складались саме ОСОБА_8 юристом підприємства, в документах є вільні зразки підпису, тож необхідно вилучити вказані речі, оскільки є ризик втрати вилучених речей, заслухавши адвоката, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав на тому, що вилучені речі не відповідають вимогам, зазначеним в ст. 98 КПК України, у клопотанні не зазначено критерії, по яким вилучені документи необхідні для проведення експертизи, слідчий і прокурор мали б отримати зразки почерку у ОСОБА_8 , а прокурор міг просити слідчого суддю повернути йому клопотання про арешт майна для усунення недоліків, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 170 ч. ч. 1-4 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1 ) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє відповідну ухвалу.

Дослідивши клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів, вбачає, що при складанні клопотання про арешт майна не були виконані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, слідчий суддя, вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, не звернув уваги на те, що клопотання не відповідає ст. 171 КПК України, не виконав вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України та не повернув клопотання прокурору для усунення недоліків, ухваливши, таким чином ухвалу, яка, в свою чергу, також не відповідає вимогам закону. Зокрема, у своєму клопотанні слідчий вказав, що вилучені під час проведення обшуку документи є речовими доказами, а також зазначив про необхідність проведення експертного дослідження на підтвердження факту належності підпису ОСОБА_8 на документах кооперативу, службові особи якого підозрюються у заволодінні грошовими коштами пайовиків при забудові багатоквартирного будинку.
Заперечуючи проти апеляційної скарги прокурора, представник власника майна зазначив, що одним з недоліків клопотання є відсутність чіткого формулювання за якими саме критеріями вилучені речі і документи слідчий відносить до речових доказів. В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не спростував вказаних заперечень та не визначив таких критеріїв, а зазначення у тексті клопотання та доданих документах ОСОБА_8 , як особи, на майно якої належить накласти арешт, пояснив технічною помилкою слідчого. Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, прокурор також повідомив, що ОСОБА_8 , не є підозрюваною, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Апеляційний суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, належність якого конкретній особі відповідно до клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження не визначена, та яке перебуває на законних підставах у власності особи, яка не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, незважаючи на реальну необхідність встановлення обставин кримінального правопорушення можливого незаконного заволодіння чужим майном невстановленими особами, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК України, слідчий суддя районного суду повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків. Разом з цим, не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв до провадження, розглянув клопотання та постановив оскаржуване рішення, яке суперечить положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України,та приймаючи до уваги повідомлення прокурора про те, що кримінальне провадження на даний перебуває на стадії досудового розслідування, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України, протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали Одеського апеляційного суду.
Керуючись ст.ст. 160, 163, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року про відмову у накладенні арешту на майно скасувати, постановити ухвалу, якою клопотання слідчого повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4