Постанова
іменем України
20 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 309/1152/17
провадження № 51-6092км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2018 року у кримінальному провадженні № 0000309 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, у 2016 році ОСОБА_6 висіяв одну рослину конопель за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , яку виростив і з якої періодично зривав, та висушував листя, які потім подрібнював для власних цілей та з метою збуту.
Так, 16 березня 2017 року ввечері ОСОБА_6 у себе вдома передав безоплатно як подарунок своєму знайомому ОСОБА_8 подрібнену речовину рослинного походження. 18 березня 2017 року у ОСОБА_8 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 було вилучено вказану речовину, яка згідно з висновком експерта є особливо небезпечним засобом канабісом, обіг якого заборонено, загальною вагою 20,7457 г в перерахунку на суху речовину

Наступного дня о 20:00 біля розважального комплексу «Трембіта» в урочищі Думинці у с. Велятино ОСОБА_6 умисно, незаконно з метою збуту зберігав при собі канабіс, масою 0,4430 г, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, яку незаконно збув ОСОБА_9 за 400 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що місцевий суд належним чином не обґрунтував свої висновки про можливість звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів прокурора про безпідставне застосування ст. 75 КК України та залишив судове рішення без змін. Вважає, що пом`якшуючі покарання обставини давали суду можливість застосувати лише ст. 69 КК України. Також указує на те, що при застосуванні до ОСОБА_6 ст. 75 КК України суди не врахували, що тяжкі злочини він вчинив двічі, в тому числі й з корисливих мотивів, а також не зважили на його непрацевлаштованість.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_10 підтримав касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 та обґрунтованість застосування ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні йому покарання у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України, в разі якщо суд, крім як у випадках засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не містять обставин, які б давали Суду підстави для висновку про порушення визначених у законі загальних засад призначення покарання при обранні вказаній особі виду покарання та порядку його відбування.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який виключно позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
За відсутності обтяжуючих покарання обставин, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір виду покарання, а також з аналізу даних про особу винного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.
Отже, суд першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, реалізував свої дискреційні повноваження у спосіб, передбачений законом.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за своїм змістом аналогічні наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення, з якими погоджується й колегія суддів. При цьому, суд урахував, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_6 мав на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей.
Прокурор у касаційній скарзі як на підставу неправильного застосування ст. 75 КК України посилається лише на тяжкість вчиненого злочину, що за законом не є перешкодою для застосування цієї норми права, якою регулюються не вид та розмір покарання, а порядок його відбування.
Таким чином, безспірних правових підстав вважати звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України неправомірним, не вбачається.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, при розгляді справи в суді касаційної інстанції не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 єва ОСОБА_3