Дата документу 17.12.2018 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/4420/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/923/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула 17 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

У провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 262, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_20 та обвинувачений ОСОБА_16 вважали неможливим призначення судового розгляду, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам закону. Під час досудового розслідування неодноразово заявлялось клопотання про залучення перекладача, однак слідчий їм відмовив, обвинувальний акт не перекладено на російську мову, що порушує права його підзахисного та робить неможливим здійснення захисту. Зазначив, що обвинувальний акт не містить даних щодо потерпілої ОСОБА_21 , щодо якої ніби-то готувався розбійний напад, ніякого процесуального статусу вказаній особі не надано. Також слідчим не була встановлена точна адреса її проживання, обмежившись лише фразою "біля будинку ОСОБА_21 ". Ці обставини, на його думку, перешкоджають належним чином здійснювати захист ОСОБА_16 , що може потягти грубе порушення його прав, тому є достатні підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Крім того, просили розглянути клопотання ОСОБА_22 про скасування арешту майна на її особисті речі, які не мають відношення до справи, оскільки вони придбавались цивільною дружиною ОСОБА_16 задовго до подій та за власні кошти.

Обвинувачений ОСОБА_14 зазначив, що обвинувачення викладено не вірно, він не винен у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вважав, що справу необхідно повернути для належного розслідування прокурору.

Всі інші учасники не заперечували проти призначення даного провадження до розгляду.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам ст. 291 КПК України, суд прийшов до висновку, що наведена невідповідність є суттєвою та такою, що унеможливлює не тільки в повній мірі сформувати позицію захисту обвинуваченим, а і провести судовий розгляд за участі усіх учасників судового розгляду, оскільки дані всіх можливих потерпілих по справі взагалі відсутні. При цьому зазначивши, що в обвинувальному акті не конкретизовано, по відношенню до яких саме осіб готувався розбійний напад: чи на бухгалтера ОСОБА_21 або на інших працівників ТОВ "Охоронна фірма "Ваш гарант", та яким саме майном мали на меті заволодіти обвинувачені. Також, суд зазначив, що в обвинувальному акті відсутні будь-які дані про вказаних потерпілих - ОСОБА_21 або представників ТОВ "Охоронна фірма "Ваш гарант". Крім того, слідчим та прокурором не з`ясовано та не зазначено в обвинувальному акті місце вчинення епізоду злочинної діяльності у грудні 2017 року, при тому, що неодноразово у тексті наявні посилання, такі як "встановивши адресу місця проживання ОСОБА_21 ", "проведено спостереження за будинком, де проживає ОСОБА_21 ", "залишились спотерігати біля будинку ОСОБА_21 за вищезазначеною адресою", "повинні були прибути до потерпілої та здійснити напад на неї", "біля будинку ОСОБА_21 були затримані працівниками поліції", але жодного разу не зазначена точна адреса місця її проживання, що є порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Також суд зазначив, що за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_23 потерпілим визнано безпосередньо зазначену особу як фізичну, однак, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_23 є приватним підприємцем та здійснював підприємницьку діяльність у приміщенні, де було вчинено злочин. Але, органом досудового слідства не була встановлена та не знайшла свого відображення і в обвинувальному акті інформація про те, хто є власником майна, яким заволоділи обвинувачені, та кому саме (фізичній або юридичній особі) була заподіяна шкода внаслідок злочинних дій. Аналогічні порушення суд зазначив і щодо епізоду злочинної діяльності у відношенні ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які визнані потерпілими по справі, при тому, що зі змісту обвинувального акту вбачається, що викрадене майно (золоті прикраси) належать ПП "Каст", але зазначене підприємство не було залучено до участі у справі, процесуальний статус у якості потерпілого йому слідчим надано не було, залишилось без уваги дане питання і з боку прокурора при затвердженні обвинувального акту.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам нормі кримінального процесуального закону. В обвинувальному акті вказано місце вчинення обвинуваченими останнього за часом найтяжчого правопорушення, а саме готування до вчинення розбійного нападу на ТОВ «Охоронна фірма «Ваш гарант» та його бухгалтера ОСОБА_21 . Зокрема вказано, що обвинувачені затримані працівниками поліції під час готування до нападу на ОСОБА_21 між будинками АДРЕСА_1 , що на території Олександрівського (раніше -Жовтневого) району зазначеного міста, тобто на території під юрисдикцією Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Саме виходячи із цих даних обвинувального акту суд апеляційної інстанції і визначав підсудність провадження. Також у акті зазначено, що учасники банди мали намір здійснити напад спершу на ОСОБА_21 , а у подальшому на приміщення товариства, у якому вона працює, де на їх думку зберігались кошти, якими вони мали намір заволодіти. Тому вважає, що твердження місцевого суду про не зазначення прокурором місця вчинення готування до розбійного нападу на ТОВ «Охоронна фірма «Ваш гарант» та його бухгалтера ОСОБА_21 , а також об`єкту, на який мали посягнути обвинувачені (товариство чи бухгалтер) не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, посилаючись на положення ст. 55 КПК України, зазначає про відсутність підстав для залучення ТОВ «Охоронна фірма «Ваш гарант», ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , як фізична особа-підприємець, ПП «Каст» в якості потерпілих, оскільки останні не звертались ні до слідчого, ні до прокурора із заявами про вчинення щодо них кримінального правопорушення, їм не завдано ні моральної, ні фізичної, ані майнової шкоди. Також вказує на невідповідність фактичним обставинам провадження щодо невстановлення власника викраденого майна під час нападу на ОСОБА_23 , який одночасно є фізичною особою підприємцем, та в обвинувальному акті зазначений потерпілим як фізична особа, адже юридичною, як приватний підприємець, він бути не може, крім того вважає, що юридичний статус ОСОБА_23 не має значення для кваліфікації дій обвинувачених. Аналогічна ситуація стосується і ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , зазначені особи визнані потерпілими у провадженні у зв`язку із зверненнями до поліції із заявами про вчинені відносно них злочинів, так як напад було здійснено безпосередньо на них. Отже обвинувальний акт містить анкетні відомості кожного потерпілого у провадженні, у ньому викладені у повному обсязі всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, вказані час, місце, спосіб, наслідки та інші обставини кожного з кримінальних правопорушень, а обвинувачення кожному з осіб, які притягнуті до кримінальної відповідальності, чітко сформульоване з посиланням на відповідні статті (частини статей) КК України. Крім того, вказує, що суд першої інстанції до початку розгляду справи по суті вдався до оцінки фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті обвинувачення та його складових, що не може бути предметом розгляду на стадії підготовчого судового засідання. Просить ухвалу скасувати, обвинувальний акт направити в той же суд на новий розгляд зі стадії підготовчого провадження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу повернути на новий судовий розгляд, думку потерпілих, позицію захисників з приводу порушення судом засад змагальності та диспозитивності, оскільки суд надав можливості виправити стороні обвинувачення виправити певні недоліки обвинувального акту, обвинувачених щодо наявності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, за змістом п.3 ч.3 ст.314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку його невідповідності вимогам КПК України, які визначені в ч.ч.1-3 ст.291 КПК України.

Як зазначено в ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність вимогам процесуального законодавства обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам справи.

Підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції є такими, що суперечать вимогам ст. 291 КПК України.

Як вказують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити певні відомості.
Так, згідно оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття вказаного рішення слугували, на думку суду, порушення вимог ст. 291 КПК України, які полягали в наступному.

Суд першої інстанції, вказуючи на відсутність даних про потерпілі сторони та не залучення їх, як сторін кримінального провадження, вказаних вимог не дотримався та необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, всупереч вимогам ст.ст. 291, 314 КПК України, оскільки не врахував вимоги ст. 55 КПК України, у тому числі й те, що дане кримінальне провадження не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Крім того, суд прийшов до висновку про те, що в обвинувальному акті невірно зазначено процесуальні статуси потерпілих (фізичних або юридичних осіб), чим на його думку порушуються права потерпілих на захист від пред`явленого обвинувачення.

Проте, на переконання колегії суддів, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки наведена обставина не перебуває у площині невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а в матеріалах даного кримінального провадження наявні відомості відносно потерпілих, що узгоджуються з вимогами ст. 291 КПК України.

Також, пункт 5 ст. 291 КПК України зазначає, що обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення виявлених недоліків обвинувального акта, суд послався на те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що позбавляє сторону захисту сформувати позицію захисту і провести судовий розгляд.
Разом з цим, на переконання колегії суддів, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вказана обставина не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, зокрема приписам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .
Зміст обвинувального акту свідчить, що прокурор виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими.
Висування обвинувачення є виключною компетенцією прокурора і не може покладатися на суд, у зв`язку з чим суд, при постановленні оскаржуваної ухвали та визначенні обсягу висунутого прокурором обвинувачення, вийшов за межі наданих йому повноважень у підготовчому судовому засіданні та фактично припустився оцінки правильності викладу обвинувачення, що є неприпустимим.
Крім того, висновки суду першої інстанції щодо відсутності місця вчинення інкримінованого епізоду злочинної діяльності у грудні 2017 року є помилковими, оскільки відомості про час, місце, і спосіб вчинення кримінального правопорушення зазначені в обвинувальному акті, в ньому викладені усі обставини, які прокурор вважав встановленими, до того ж суд вдався до аналізу обставин, які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду, що у підготовчому судовому засіданні є недопустимим.

Також колегія суддів, звертає увагу на положення статті 91 КПК України, згідно якої підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист, що слідує зі змісту оскаржуваного рішення.
Стосовно вказівки місцевого суду, що кожний обвинувачений має бути негайно й детально проінформований, зрозумілою для нього мовою, про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення, то колегія суддів зауважує, що оскаржувана ухвала не містить жодного висновку саме про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального кодексу, а лише про необхідність викласти обвинуваченому зрозумілою для нього мовою пред`явлене обвинувачення, що за встановленої наявності перекладача може бути вирішено у суді та не перешкоджає призначенню даного кримінального провадження до судового розгляду, зокрема і з метою дотримання закріпленого ст.ст. 7, 28 КПК України принципу здійснення кримінального провадження у розумні строки.

Вище наведене узгоджується з положеннями ч.4 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат.

Згідно з вимогами підпункту (е) пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Аналіз зазначених норм свідчить, що при вирішенні питання про залучення перекладача визначальним є впевненість суду, що обвинувачений дійсно не володіє, або недостатньо володіє державною мовою. Хоча закон не встановлює критеріїв, за якими суд має визначитись в цьому питанні, такі роз`яснення містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в справі «К. проти Франції» від 07 грудня 1983 року дійшов наступного висновку: «п. 8. ... Як видно з рішення трибуналу, заявник народився і здобув освіту у Франції і йому не було важко розуміти й спілкуватися французькою мовою, якою вели провадження в суді. Конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в підпункті (e) пункту 3 статті 6, очевидно, може бути застосоване тільки в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використовуваної в суді, чи не розмовляє нею».

З цього приводу судова колегія вважає необхідним навести позицію Верховного суду, що викладена у постанові по справі № 176/407/17
Отже, обставини, що пов`язані із вирішенням питання стосовно залучення перекладача підлягають з`ясуванню при судовому розгляді і не є такими, що перешкоджають призначенню кримінального провадження до розгляду.

За наведених обставин, на думку колегії суду, обвинувальний акт було повернуто прокурору без достатніх на те підстав, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4