Провадження № 11-кп/4808/96/19
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001626 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із середньою освітою, раніше судимого: 15 лютого 2002 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 17, ст. 44, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 44 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 06 лютого 2003 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці; 23 лютого 2005 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці; 09 жовтня 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 121, ст. 69, ч. 4 ст. 296, ст. 69, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 15 березня 2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 307, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 17 лютого 2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2016 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох років семи місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з 11 червня 2018 року, з моменту затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень за проведення судово-товарознавчої та судово-дактилоскопічних експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить призначити йому більш м`яке покарання.

Посилається на те, що у нього тяжкі захворювання, а саме: ВІЛ-інфекція, 4 стадія СНІДу, хронічний гепатит «С», реплікація вірусу, хронічний панкреатит, хронічний гастрит, хронічне запалення легень. Вказує, що в повному обсязі розуміє ступінь тяжкості вчиненого злочину, визнає вину, щиро розкаюється у вчиненому, сприяв слідству, також частково відшкодував потерпілому збитки. Звертає увагу, що в нього є бабуся, яка потребує його допомоги. Зазначає, що враховуючи його стан здоров`я, він фізично не зможе відбути призначений йому строк покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення, повторно, за таких обставин.

В період часу з 22 год. 47 хв. 24 квітня 2018 року по 00 год. 01 хв. 25 квітня 2018 року у ОСОБА_7 , який проходив повз приміщення офісу ДЮСШ «Олімп», що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , в якому потерпілий ОСОБА_10 орендує одне із офісних приміщень, виник раптовий неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у приміщення вказаного офісу. З цією метою, ОСОБА_7 , переконавшись, що поблизу нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, через незачинене вікно проник у приміщення вказаного вище офісу. Приводячи у виконання свій протиправний намір, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, спрямований та таємне викрадення чужого майна, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, із приміщення вказаного офісу таємно викрав особисте майно, а саме: косметику для тіла, а саме пілінг «Exotic Lime and Ginger Salt Glow», марки Elemis Lime, вартістю 1417 грн; блютуз - гарнітуру марки «Nokia BH-600», чорного кольору, вартістю 250 грн; мобільний телефон марки «Samsung SGH-C130», чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 150 грн; колонки марки «Targa SPKA1A» до комп`ютера, сірого кольору, вартістю 200 грн; антицелюлітне мило для тіла марки «Dalan dOlive», вартістю 50 грн; пару кросівок марки «Puma», чорно-білого кольору, з коричневими і білими вставками, вартістю 875 грн; пару кросівок марки «Nike-ACRUM», чорного кольору, вартістю 1150 грн. Після цього ОСОБА_7 із викраденим майном покинув приміщення офісу та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну cуму 4092 грн, що підтверджується висновком експерта № 4.3-288/18 від 25 липня 2018 року.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції від нього не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- прокурор просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно, фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини, кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Апелянт висловив свою незгоду щодо призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме, те, що він негативно ставиться до вчиненого.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відніс повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, те, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я.

Обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання, суд першої інстанції визнав рецидив злочину.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі, так як вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Також, оскільки обвинувачений вчинив злочин невідбувши покарання (8 місяців 8 днів позбавлення волі), призначене за попереднім вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2016 року, покарання обвинуваченому вирішив призначити за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку суду апеляційної інстанції, дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції вважає призначене покарання справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням, призначеним останньому.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені в доводах апеляційної скарги як підстави для пом`якшення покарання, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 в повній мірі врахував, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Суд першої інстанції, з урахуванням всіх даних щодо особи ОСОБА_7 , які вбачалися з матеріалів кримінального провадження, обставин, які пом`якшують покарання, за наявності обставини, яка обтяжує покарання, призначив покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 у виді позбавлення волі на наближений до мінімального строк.

Суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 має бабусю, яка потребує допомоги, однак така обставина сама по собі не може бути підставою для пом`якшення покарання.

Призначення покарань інших більш м`яких або меншого строку, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідатиме цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

При цьому, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 71 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні остаточного покарання, суд першої інстанції вирішив його призначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно призначеного покарання є непереконливими та підстави для зміни вироку суду за мотивами викладеними в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5