Код суду 233 Справа № 233/5147/18
Вирок
Іменем України
04 грудня 2018 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кагалим Сургутського району Тюменської області, громадянина України, має середню освіту,розлученого, має двох малолітніх дітей, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, снайпера 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
З часу видання ВО Президента України, Головою Верховної ради У країн Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цьог часу на території України почав діяти особливий період, згідно ст. 1 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону Україн «Про оборону України».
18.08.2016 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 25.03.2016 року року №115/2016, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Білозерським РВК Херсонської області ОСОБА_5 був призваний на військову службу за призовомпід час мобілізації на особливий період та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.10.2015 року №226 був зарахований до списків особового складу та призначений на посаду снайпера 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти цієї ж військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Військовослужбовець був зобов`язанні виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби в умовах особливого періоду, та маючі можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення.
Так, 30 серпня 2016 року солдата ОСОБА_4 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) було направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону м. Одеса, (далі - ВМКЦ м. Одеса).
Відповідно до ст. 262 Статуту у день виписки з лікувального закладу (частиною) видаються відповідні документи і він самостійно направляється у військову частину, з якої прибув; після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту частини, де здають медичні документи: інші документи здаються старшині роти.
Однак, солдат ОСОБА_4 лікування у ВМКЦ м. Одеса не проходив, натомість останній вирішив тимчасово ухилитися від військової служби та 01 вересня 2016 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних статутних вимог в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно з лікувального закладу на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та, як наслідок, ухилився від військової служби до 17 вересня 2018 року.
В період ухилення від військової служби з 01.09.2016 по 17.09.2018 солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання (с. Томина Балка Білозерського району Херсонської області), де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
У подальшому, 17 вересня 2018 року, солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової прокуратури Донецького гарнізону, повідомивши про викладені вище обставини.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що він дійсно проходив військову службу на посаді снайпера, був призваний на час мобілізації. В 2016 році він двічі отримував поранення. Після другого поранення він був направлений на лікування до військового шпиталю в м. Одеса, але там його відмовились брати на лікування, оскільки, як повідомив лікар, витягувати уламки було небезпечно. Тоді він вирішив поїхати додому і лікуватись вже за місцем проживання. Про це він не повідомляв свого командира, хоча знав, що відповідно до військових статутів повинен був це зробити. Він не мав наміру ухилитись від військової служби, і хотів повернутись до військової частини як тільки дозволить стан здоров`я. Він ще і в теперішній час відчуває наслідки травми, лікується.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, обставини, за яких скоєно злочин, а саме тривалий строк, протягом якого обвинувачений не з`являвся на військову службу, особу обвинуваченого, який є не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, має двох малолітніх дітей, за місцем служби характеризується позитивно, за місцем проживання характеризується негативно, брав активну участь в проведенні АТО, був двічі поранений під час бойових дій в м. Авдіївка Донецької області, має статус учасника бойових дій.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Білозерським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Херсонській області, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на строк в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1