УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року

м. Київ
справа № 320/1923/16-к
провадження № 51-417ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги, копій судових рішень, вироком Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів передбачених пунктами «ж», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК (1960 року) до остаточного покарання у виді смертної кари розстрілу, з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року вирок Запорізького обласного суду змінено, призначене ОСОБА_4 за пунктами «ж», «і» ст. 93 КК (1960 року) покарання у виді смертної кари розстрілу замінено на довічне позбавлення волі. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів передбачених пунктами «ж», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК (1960 року) до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
ОСОБА_4 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про перегляд вироку Запорізького обласного суду та ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами.
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, у зв`язку із внесеними змінами до Кримінального процесуального кодексу України, розглянув заяву ОСОБА_4 , як подану не за нововиявленими обставинами, а як подану за виключними обставинами і ухвалою від 24 липня 2018 року залишив її без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого суду засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 оскаржили його до апеляційного суду.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 29 жовтня 2018 року залишив апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 без задоволення, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області без змін.
Захисник ОСОБА_5 оскаржив ухвали місцевого і апеляційного судів до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду захисник ОСОБА_5 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвали місцевого і апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 04 лютого 2019 року, встановив, що його скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Захиснику було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому Верховний Суд, також звернув увагу захисника на тому, що доводи його касаційної скарги зводились до його незгоди з ухвалою Верховного Суду України, в частині заміни ОСОБА_4 покарання у виді смертної кари розстрілу на покарання у виді довічного позбавлення волі, яка не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Перевіривши повторно подану захисником ОСОБА_5 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що захисник вказані в ухвалі касаційного суду від 04 лютого 2019 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався та подав касаційну скаргу фактично того ж самого змісту, що й касаційну скаргу, яку було залишено без руху.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Однак, при повторному зверненні до суду касаційної інстанції, захисник ОСОБА_5 , не змінивши обґрунтування своєї касаційної скарги, знову наводить доводи, які фактично зводяться до його незгоди з ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року, в частині заміни ОСОБА_4 покарання у виді смертної кари на покарання у виді довічного позбавлення волі, яка, як указував Верховний Суд, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, ОСОБА_5 , як і в попередній касаційній скарзі, так і не зазначив, які саме порушення допустили місцевий суд, залишаючи заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Запорізького обласного суду та ухвали Верховного Суду України за нововиявленими обставинами без задоволення, та апеляційний суд, залишаючи вказане рішення місцевого суду без змін. Зокрема захисник не обґрунтував, в чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом як ухвали місцевого суду так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 404, 412, 459, 466, 419 цього Кодексу.
Також, повторно подана касаційна скарга захисника знову не містить жодних доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги ОСОБА_5 без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК.
Як звертав увагу захисника Верховний Суд, ст. 436 КПК визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК, при повторному зверненні до Верховного Суду ОСОБА_5 знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.
Так, захисник, порушуючи питання про скасування як ухвали місцевого суду так, і ухвали апеляційного суду, просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, тоді як скасування рішення місцевого й апеляційного судів є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції, а не у суді апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З огляду на викладене, оскільки захисник не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3