Справа № 465/1843/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/243/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 465/1843/16-к, за участю

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна, адвоката ОСОБА_7

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2017 року,

встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серії та номер: НОМЕР_2 , виданий 13.03.2007 року, адреса: АДРЕСА_2 .
Слідчий суддя прийшов до такого висновку з врахуванням наявних матеріалів, а також обґрунтованості клопотання слідчого про арешт майна, яке відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України.
На дану ухвалу ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що про ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28.12.2017 року, дізнався лише в грудні 2018 року, одержавши 19.12.2018 року її копію. Відтак, процесуальний строк слід обчислювати з наступного дня після відповідної події, тобто дати одержання такої ухвали.

Із змісту ухвали Франківського районного суду м.Львова від 28.12.2017 року вбачається, що Франківським ВП Головного управління Національної поліції здійснюється досудове розслідування кримінального провадження від 26.02.2016 pоку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому прокурор клопотав про наявність підстав для накладення арешту на наведений вище об`єкт нерухомого майна, що належить на даний час в рамках приватної спільної часткової власності заявнику.
Однак на даний час є всі підстави для скасування цієї ухвали шляхом постановления нової апеляційним судом, з огляду на таке.
Так, 02.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Таким чином набув право власності на вказану квартиру, яке ніким на даний час не скасоване, більш того в цивільно-правових відносинах, право власності знайшло своє підтвердження.
26.02.2016 року ОСОБА_12 звернулася до органів досудового розслідування із заявою про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення покликаючись на те, що відповідно до рішення начальника Львівського гарнізону, ОСОБА_14 на сім`ю з п`яти осіб (він, дружина, син, дочка, внучка) була надана квартира АДРЕСА_1 . Після цього вони вселилися у вказану квартиру, утримують її, оплачують комунальні послуги та постійно у ній проживають понад двадцять п`ять років, іншого житла не мають. Зі слів невідомої особи, їм стало відомо, що відповідно до договору купівлі - продажу від 2 грудня 2015 року ОСОБА_15 є власником їх квартири, а продавцем квартири є ОСОБА_13 , який ніколи не проживав у зазначеній квартирі, не мав права на її приватизацію та продаж.
Проте, дане спростовується повністю, оскільки з копії листа Львівської квартирно-експлуатаційної частини № 58 від 22 березня 1988 року вбачається, що рішенням начальника Львівського гарнізону квартира АДРЕСА_1 , дійсно надавалася ОСОБА_14 .
При цьому за поданням Львівської КЕЧ району № 58 йому ця квартира надана з умовою звільнення займаної квартири на АДРЕСА_3 . З наведеного вбачається, що остаточне рішення щодо надання сім`ї ОСОБА_14 квартири АДРЕСА_1 , не прийнято, докази про видачу ордера, який є підставою для вселення в цю квартиру, відсутні, а тому відсутні правові підстави самої можливості зайняття чи оформлення права власності на цю квартиру.
Вказані вище факти повністю підтверджуються рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06.12.2017 року в цивільній справі №465/1122/16-ц за позовом ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , до ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з участю третіх осіб: Львівського комунального підприємства «Вулецьке», квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова Міністерства оборони України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , РКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації.

Таким чином, внаслідок винесеної ухвали від 28.12.2017 року, яка є предметом скасування за цим клопотанням, істотно обмежуються права та інтереси власника квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , який навіть не є стороною кримінального провадження.
Звертає увагу на те, що до даного часу не було визнано належну йому квартиру речовим доказом, не призначено ключових та необхідних у даному провадженні експертиз, зокрема про суму завданих збитків, підтвердження або спростування юридичної вірогідності правовстановлюючого документа, тощо. Тому, бездіяльність органів досудового розслідування та тривалий строк такого досудового розслідування не може обмежувати права законного власника своїм майном.
Таким чином, враховуючи той факт що слідство триває понад два роки, порушено принцип розумності строків, юридичну правомірність належності даного майна підтверджено відповідним рішенням в цивільній справі, також відсутності слідчих дій, які б вказували на необхідність в застосуванні такого обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна особи, яка навіть не є стороною даного кримінального провадження, взагалі відсутня, такі заходи кримінального забезпечення слід скасувати повністю.
Тому, оскільки з матеріалів поданого клопотання вбачається, що власник майна, ОСОБА_8 станом на дату подання цієї заяви про скасування арешту на квартиру, не має статусу підозрюваного, чи навіть особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, чи іншим чином доведено вину у неправомірному заволодінні таким майном, до майна таких осіб не може бути прийнято ухвалу про його арешт, а вжиття заходів щодо забезпечення кримінального провадження №080000557 від 26.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не відповідає в такій правовій позиції нормам чинного кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила задоволити таку, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ст.170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Підставою накладення арешту на майно може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинувачуваного або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, і перебуває у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_9 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , є законним та обґрунтованим.
Так з матеріалів клопотання вбачається, що дана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, внаслідок яких її було незаконно виведено із власності громади м.Львова, що підтверджено і обвинувальним актом, наданим прокурором під час апеляційного розгляду провадження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. На дану квартиру арешт накладено з метою заборони її відчуження та розпорядження будь-яким іншим чином.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт квартири, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на квартиру діяв у спосіб та у межах діючого законодавства. Арешт застосував на засадах розумності та співмірності, в тому числі і з врахуванням перебування такої у власності іншої особи, а тому доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, слід визнати необґрунтованими.
При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається захисник в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.
Крім цього, враховуючи те, що ОСОБА_8 не був присутнім під час розгляду клопотання в суді першої інтенції, даних про вручення йому копії ухвали немає, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і такий підлягаю поновленню.

Керуючись ст.ст.376, 170, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 28 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серії та номер: НОМЕР_2 , виданий 13.03.2007 року, адреса: АДРЕСА_2 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4