Справа № 307/2389/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/85/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

04 лютого 2019 року суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання прийняття апеляційних скарг прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та представника потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 рокузадоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів до 16 лютого 2019 року включно; визначено заставу неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці.
На ухвалу судді прокурор відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та представник потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме до 16 лютого 2019 року. При цьому зазначає, що незважаючи на те, що національним законодавством не передбачено оскарження судового рішення про продовження термінів тримання під вартою, проте таке право випливає із положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині визначення розміру застави.

Вивчивши апеляційні скарги та надані судом копії матеріалів судового провадження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

На розгляді Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження за №0000129 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2018 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України призначено до судового розгляду на 11 год. 00 хв. 09 жовтня 2018 року.
У судовому засіданні 12 грудня 2018 року прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Оскільки апеляційні скарги подані на судове рішення, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, у відкритті провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та представника потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 слід відмовити.

Разом з тим, безпідставними є твердження прокурора про право на оскарження рішень суду з покликанням на практику Європейського суду з прав людини.
Позиція Європейського суду з прав лююдини полягає у тому, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі забезпечується можливість безперешкодно звернутися до суду для вирішення певного питання за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Одночасно у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду (закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.
Отже доводи прокурора про те, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є таким, що зроблений внаслідок допущеної прокурором підміни понять, суперечить конституційному спеціально-дозвільному принципу правового регулювання "дозволено лише те, що прямо передбачено законом", який поширюється на діяльність органів прокуратури; не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини з питань доступу до правосуддя та принципу юридичної визначеності.
Покликання прокурора на положення ст. 55 Конституції України як на підставу прийняття до розгляду апеляційної скарги прокурора є необґрунтованим.
Рівність учасників судового процесу перед законом і судом означає наділення їх рівними правами та рівними обов`язками щодо участі в процесі та відстоюванні своєї позиції; гарантування відсутності будь-яких переваг перед судом, які не обумовлені законом. Становище конкретного учасника судового процесу не може бути покращено чи погіршено за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання або іншими ознаками.
При цьому рівність усіх перед законом і судом не означає рівності громадянина та державного органу чи її посадової особи, яка бере участь у провадженні. Права та обов`язки можуть бути різними залежно від процесуального статусу особи (прокурор, підозрюваний, обвинувачений, захисник, потерпілий).
Відповідно рівність прав (обов`язків) полягає в тому, що кожен з учасників судового процесу наділений правами та несе обов`язки, які відповідають його процесуальному статусу.
Отже вимога прокурора про прийняття до розгляду його апеляційної скарги не ґрунтується на нормах закону.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та представника потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року.

Апеляційні скарги повернути прокурору відділу ювенальної юстиції прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 та представнику потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя
Львівського апеляційного суду ОСОБА_2