Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України

31 січня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000087 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України, вважається таким, що судимостей не має, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок колегії суддів Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок колегії суддів Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2018 року відносно нього скасувати.

Згідно оскаржуваного вироку колегії суддів суду першої інстанції ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 встановлено рахувати з 05 лютого 2018 року та прийнято рішення про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою. Судом також було вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів по вказаному кримінальному провадженню.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 посилається на незаконність вироку у частині кваліфікації його дій судом за ч.1 ст.115 КК України, зазначаючи що подія настала, внаслідок неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_8 , який у стані алкогольного сп`яніння прийшов до нього додому та зпровокував конфлікт. Додає, що у ході бійки з потерпілим він захищався та змушений був вдарити його тим, що перше потрапило під руку, оскільки останній його душив, у зв`язку із чим заподіяв йому тілесні ушкодження, що призвели до його смерті, а тому просить кваліфікувати його дії як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

За вироком суду, 03 лютого 2018 року близько 15-ї год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в підсобному приміщенні за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на грунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх протиправних дій, умисно наніс ОСОБА_8 один удар ножем в область лівої надключичної ділянки та численні удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівках, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та інші тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, і у результаті проникаючого колото-різаного поранення лівої надключичної ділянки ножем з ушкодженням лівої підключичної артерії, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер на місці події, внаслідок масивної крововтрати та зовнішньої та внутрішньо-грудної кровотечі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили змінити вирок, з наведених в апеляційній скарзі доводів і перекваліфікувати дії обвинуваченого, постановивши рішення про визнання його винним у вчиненні умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, пояснення прокурора щодо безпідставності апеляційної скарги обвинуваченого та міркування про обґрунтованість та вмотивованість вироку, який прокурор запропонував залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення та залишення оскаржуваного вироку суду першої інстанції без змін, із таких підстав.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, а саме за фактом вчинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивства), за обставин описаних в обвинувальному акті, які були встановлені органом досудового розслідування.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав частково та, як убачається зі змісту вироку, надав суду показання, що 03 лютого 2018 року він разом із ОСОБА_9 протягом дня вживали горілку за місцем проживання ОСОБА_4 на кухні підсобного приміщення і в обідню пору доби до нього прийшов ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та попросив дозволу поспати у нього. Зі слів обвинуваченого, ОСОБА_8 часто приходив до нього у гості, оскільки вони товаришували та періодично вживали разом із ним алкогольні напої, тому він дозволив останньому залишитись у нього, після чого потерпілий пішов спати у кімнату в підсобному приміщенні, а він разом з ОСОБА_9 продовжували обідати і вживати алкогольні напої.

Показаннями свідка ОСОБА_9 спростовуються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що вона, свідок, через деякий час, після закінчення обіду від нього пішла. Однак, за її словами, вона була безпосереднім очевидцем події і надала суду показання, що є сусідкою ОСОБА_4 , деякий час проживала разом з ним без реєстрації шлюбу і у той день перебувала разом із ОСОБА_4 , коли ОСОБА_8 відпочивав у обвинуваченого вдома, тобто 03 лютого 2018 року.

Крім того, показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з висновками проведених по кримінальному провадженню судово-медичних та додаткових судово-медичних експертиз щодо характеру, множинності виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого, характеру їх виникнення, а також з тим, що після того, як потерпілий ОСОБА_8 прокинувся та справив природні потреби у відро та вийшов на вулицю і спіткнувся та впав, обвинувачений ОСОБА_4 вдарив його лежачого декілька раз ногою, після чого взяв ножа і провів ним по шиї ОСОБА_8 та наносив інші тілесні ушкодження.

Крім взятих за основу показань ОСОБА_9 щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_8 , доведеність його вини у вчиненні саме цього злочину підтверджується й іншими, оціненими у порядку ст.94 КПК України доказами, які досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_4 , як убачається з апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції кваліфікувати його дії як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, однак такі доводи обвинуваченого, на думку колегії суддів, суперечать встановленим висновкам суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_4 про те, що між ним і ОСОБА_8 розпочалася сварка, після чого вони почали боротися та впали на підлогу, і він, тобто ОСОБА_4 захищаючись, взяв на полиці ножа і вдарив ним ОСОБА_8 , але при цьому він хотів лише налякати останнього, умислу позбавляти його життя не мав, колегія апеляційного суду розцінює критично.

У ході визнання доведеним, пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 та при перегляді вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку, при з`ясуванні змісту й спрямованості умислу обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , колегія суддів виходить із сукупності усіх обставин вчиненого діяння ОСОБА_4 , зокрема при цьому враховується спосіб, знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, завданих руками та ногами, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, на що, у свою чергу, наголошував Верховний Суд України у своїй постанові №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року.

За роз`ясненнями, що містяться в п.24 вказаної постанови, ВСУ зазначив, що відповідальність за ст.118 або ст.124 КК за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 про те, що у діях обвинуваченого наявні ознаки злочину, передбаченого ст.118 КК України, а саме вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, то суд апеляційної інстанції уважає їх безпідставними.

Як убачається з показів обвинуваченого, даними ним в судовому засіданні, він не заперечував виникнення конфлікту з потерпілим, в результаті якого вони боролись, падали на підлогу, що ударів йому потерпілий не наносив, а лише тримав за одяг і шарпав. А тому, на його думку, захищаючись від потерпілого взяв ножа і завдав ним йому в область шиї удар.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції підтвердила, що потерпілий обвинуваченому ніяких ударів не наносив, а коли потерпілий впав, то обвинувачений ножем провів по його шиї.

Статтею 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання. Доказів, які б свідчили, що потерпілий вчинив суспільно небезпечне діяння щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим останній міг перебувати у стані необхідної оборони, у матеріалах кримінального провадження нема. Ті протизаконні дії, які за твердженням ОСОБА_4 , нібито вчинив потерпілий ОСОБА_8 , за своїм характером і об`активними проявами, не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у обвинуваченого стан необхідної оборони.

Важливим фактором, який також враховує колегія суддів є те, що ОСОБА_4 після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не надав йому першої медичної допомоги, не викликав швидку медичну допомогу, а про вчинене сповістив та залякав лише свідка ОСОБА_9 та просив її нікому про цю подію не розповідати.

Суд першої інстанції ретельно дослідив висновок експертизи трупа потерпілого ОСОБА_8 та висновки інших експертиз, які належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечать іншим доказам у справі, є взаємоузгодженими з показаннями свідків та підтверджують винуватість ОСОБА_4 саме у скоєнні умисного вбивства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд врахував, як тяжкість вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкцію даної норми закону України про кримінальну відповідальність та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, зокрема і його особу, у порядку ст.ст. 50, 65 КК України.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок суду першої інстанції, у порядку п.1 ч.1 ст.407 КПК України, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок колегії суддів Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2018 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні №0000087 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1