Провадження № 1-в/761/531/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 , про застосування до нього вимог ч.2, ч.4 ст.5, ч.3 ст.12 КК України щодо поліпшення його становища у відповідності до ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону України від 01.07.2011 року за №3207-VI в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_2 , про застосування до нього вимог ч.2, ч.4 ст.5, ч.3 ст.12 КК України щодо поліпшення його становища у відповідності до ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону України від 01.07.2011 року за №3207-VI в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості.

В клопотання зазначено, що ОСОБА_2 вироком Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих чи адміністративно розпорядчих функцій строком на 2 роки з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2008 року, ухвалою Верховного суду України від 20 січня 2009 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року, в частині призначеного покарання залишено без змін.

Законом України від 01.07.2011 року за №3207-VI до ч.2 ст.368 КК України були внесені зміни в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся до суду, про застосування до нього вимог ч.2, ч.4 ст.5, ч.3 ст.12 КК України щодо поліпшення його становища у відповідності до ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону України від 01.07.2011 року за №3207-VI в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості.

Дослідивши клопотання, та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.539 КПК України питання, пов`язані з виконанням вироку, покладені на суди, в межах територіальної юрисдикції засуджений відбуває покарання, або на суд, який ухвалив вирок.

В клопотанні про застосування до вимог ч.2, ч.4 ст.5, ч.3 ст.12 КК України щодо поліпшення його становища у відповідності до ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону України від 01.07.2011 року за №3207-VI в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості ОСОБА_2 вказує, що відбуває покарання, призначене йому вироком Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року у виді 5 років позбавлення волі в Київському слідчому ізоляторі.

Однак на підтвердження вказаного ОСОБА_2 не надано жодних доказів того, що вказаний вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року виконується в ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто що ДУ «Київський слідчий ізолятор» для ОСОБА_2 , відповідно до ст.11 КВК України, є установою відбування покарання.

Оскільки ДУ «Київський слідчий ізолятор», знаходиться на території Шевченківського району м. Києва, тобто в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, тому не підтвердження факту відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_2 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» позбавляє суд до якого подано таке звернення перевірити питання його підсудності саме даному місцевому суду.

Враховуючи вище викладене та положення ст. 539 КПК України, клопотання засудженого ОСОБА_2 , підлягає поверненню заявнику з роз`ясненням того, що таке повернення, не позбавляє права повторного звернення до суду з долученням необхідних документів на підтвердження вищевказаних обставин .

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , про застосування до нього вимог ч.2, ч.4 ст.5, ч.3 ст.12 КК України щодо поліпшення його становища у відповідності до ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону України від 01.07.2011 року за №3207-VI в частині кваліфікації злочину, як злочину середньої тяжкості - повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1