Справа № 351/2686/18
Провадження № 1-кп/351/44/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трофанівка Снятинського району Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, студента 1 курсу Івано-Франківського ВПУ №21, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,-

за ст. 289 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 17.11.2018 року близько 03:00 год. неповнолітній ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 на автомобілі марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_2 , приїхав на автостоянку, яка розташована навпроти будівлі АДРЕСА_3 .

Близько 03:50 год. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля та скориставшись відсутністю водія ОСОБА_7 , вирішив незаконно заволодіти даним транспортним засобом. Для цього, за допомогою ножиців, які знаходились у салоні транспортного засобу, намагався завести двигун автомобіля без ключа запалювання, а коли завести двигун не зумів, то вирвав контакну группу замка запалювання та намагався завести двигун шляхом зєднання проводів запалювання, однак посадив акумуляторну батарею автомобіля.

Після цього, неповнолітній ОСОБА_4 попросив ОСОБА_9 , який не усвідомлював, що ОСОБА_4 намагається незаконно заволодіти транспортним засобом, та стояв неподалік, допомогти йому штовхнути автомобіль та завести його з буксира, пообіцявши останньому заплатити 30 гривень.

В подальшому, неповнолітній ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, а саме автомобіль марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , непомітно для сторонніх осіб, накатом поїхав на ньому з місця події, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 вартістю 10796 грн.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину визнав, зазначив, що на кінці 2018 року він разом із своїм товаришем ОСОБА_10 та ОСОБА_7 поїхали у с. Рожнів Косівського району, а потім у селище Заболотів. Приїхавши на автостоянку по вул. Відродження , ОСОБА_7 пересів у автомобіль до свого товариша та поїхав у невідомому напрямку, попередивши його, що буде через 1,5 год. Однак, через вказаний час потерпілий не зявився і тому він вирішив поїхати автомобілем додому. Не зумівши за допомогою ножиць завести автомобіль, він попросив невідомого хлопця допомогти штовхнути автомобіль. За його допомогою викотили автомобіль на іншу вулицю та накатом поїхав на ньому намагаючись завести. Однак автомобіль не заводився, тому він залишив його. На даний час всі збитки відшкодовано, щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 вказала, що обвинувачений являється її сином та зазначила, що осінню 2018 року їй стало відомо, що син ОСОБА_11 намагався викрасти чужий автомобіль.

Потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності та вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Представник служби у справах дітей Снятинської РДА вказала, що при обстеженні матеріально-побутових умов сім"ї, в якій проживає неповнолітній обвинувачений, задовільні, встановлено, що є всі необхідні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини.

Представник ювенальної провенції Снятинського ВП ГУНП зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 раніше до кримінальної та адміністративниої відповідальності не притягувався, публічний порядок не порушував, скарг зі сторони сусідів та односельчан не поступало, на даний час навчається у ВПУ №21м. Івано-Франківська, де користується авторитетом у товаришів.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись поясненнями обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують особи обвинувачених. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому повністю доведена, а його діяння слід кваліфікувати за ст. 289 ч.1 КК України, оскільки він незаконно заволодів транспортним засобом.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення в порядку ст. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 до виповнення обвинуваченим повноліття.
Прокурор не заперечив щодо звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання в порядку ст. 105 КК України.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до роз"яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №5 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" - при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ст. 289 ч.1 КК України, яке вчинив неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.103 КК України суд враховує умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.103 КК України, встановлено, що він є особою неповнолітнього віку, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, виховувався належним чином у повній сім`ї у нормальних соціально-побутових умовах, інвалідності немає, вад психічного розвиту та фізичного здоров`я судом не встановлено, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно.
В досудовій доповіді орган пробації зазначив, що вивченням особи неповнолітнього обвинуваченого встановлено низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, орган пробації вважає можливе перевиховання неповнолітнього без ізоляції від суспільства (без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк).

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_4 до вчиненного, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивну характеристику, дають підстави призначити обвинуваченому покарання, відповідно до ст.103 КК України у межах санкції ст.289 ч.1 КК України у виді штрафу.
Відповідно до ч.3 ст.497 КПК України якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у частині другій цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру . П.п. 7,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 п.2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Суд, вважає, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 може бути звільнений від призначеного у межах санкції ч.1 ст. 289 КК України покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, оскільки внаслідок щирого розкаяння та подальної бездоганної поведінки неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
При застосуванні неповнолітньому ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд враховує дані про обвинуваченого, що він досяг сімнадцятирічного віку, проживає разом із матір"ю, яка позитивно характеризуються і здатна забезпечити позитивний вплив на сина та постійний контроль за його поведінкою.
За таких обставин, на підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України до неповнолітнього ОСОБА_4 слід застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_12 , яка надала згоду, до виповнення обвинуваченим повноліття.
Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Суд, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 484, 485, 487, 488, 497 КПК України, ст. 105 КК України,-
УХВАЛИВ:
Неповнолітнього ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень.

На підставі ст. 105 КК України неповнолітнього ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с. Бучачки Снятинського району Івано-Франківської області до досягнення обвинуваченим повноліття.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта, у зв`язку із проведенням експертизи: № 4.5-125/18 від 29.11.2018р. в сумі 858,00 грн.

Речові докази:

-автомобіль марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити у власності ОСОБА_7 ;

-інформацію з камери відео спостереження, розташованої на будинку АДРЕСА_3 , на диску DVD+R фірми «Нр» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду ОСОБА_1