Постанова
Іменем України
15 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 761/33908/15-к
провадження № 51-2773км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0010424 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Вироком Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 , вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України скасовано та ухвалено новий вирок, яким вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишено без змін.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 27 серпня 2015 року о 04:00 на вул. Сім`ї Хохлових, 6-Б у м. Києві проникли до салону автомобіля «ВАЗ 106313», звідки таємно викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 3 700 грн.
Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наступного дня о 04:00 на вул. Білоруській, 15 у м. Києві проникли до салону автомобіля «Меrsedes-Benz 207», звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 3 000 грн, з яким з місця вчинення злочину зникли, однак були затримані працівниками міліції.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 04 вересня 2015 року о 13:00 на просп. Перемоги, 3 у м. Києві проникли до салону автомобіля «Volkswagen Passat», звідки таємно викрали належне ОСОБА_12 майно на загальну суму 937,60 грн, з яким з місця вчинення злочину зникли, проте були затримані працівниками міліції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок апеляційного суду та залишити в силі вирок місцевого суду, пом`якшивши покарання. Зазначає, що апеляційний суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що він вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, утримує матір похилого віку, яка потребує догляду, та малолітню дитину. Також вважає, що суд не зважив на позицію потерпілих, які не мають претензій до нього і не наполягали на суворому покаранні, обставини, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого.
Прокурор ОСОБА_5 не підтримав касаційної скарги, просив її залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі засудженого не оскаржуються.
Відповідно до касаційної скарги засуджений ОСОБА_7 порушує питання про недотримання апеляційним судом вимог закону, які стосуються призначення покарання, а саме про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Однак Суд, ураховуючи матеріали кримінального провадження, вважає доводи скаржника непереконливими з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи реальне покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд із достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини його вчинення; дані про особу винного, який не працює і не займається будь-якою суспільно корисною працею, раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення корисливого злочину, реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин проти власності, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, часткове відшкодування шкоди та утримування хворої матері. При цьому суд апеляційної інстанції правильно вказав, що в матеріалах провадження відсутні відомості щодо потреби у сторонній допомозі матері ОСОБА_7 , яка до того ж проживає окремо від нього, та докази перебування його у шлюбних відносинах, а також про відшкодування шкоди усім потерпілим. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, та яке потрібно відбувати реально.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 щодо наявності у суду підстав для звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_7 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, то скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3