Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
310/2578/18-к: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян та кримінальні правопорушення проти журналістів; Втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, працівника державної виконавчої служби.
Надіслано судом: 16.04.2019. Зареєстровано: 17.04.2019. Забезпечено надання загального доступу: 18.04.2019.
Дата набрання законної сили: 08.04.2019
Номер судового провадження: 11-кп/807/750/19
Дата документу 08.04.2019 Справа № 310/2578/18-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2578/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/750/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія:ч.2ст.343КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянськ Запорізької області, громадянин України, маючий вищу освіту, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, працюючий старшим оперуповноваженим міжрайонного відділу № 1 управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України та йому призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах.

На підставі ст. 49 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України за наступних обставин.

20 жовтня 2015 року приблизно о 7 годині начальник лінійного пункту в порту «Бердянськ» ОСОБА_7 та його підлеглі працівники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , будучи одягнуті в камуфльований одяг невстановленого для співробітників органів МВС України зразка, на власному автомобілі ОСОБА_9 . ВАЗ-2121 «Нива» прибули на територію Приазовського Національного природного парку - на шпиль Бердянської коси («Великий Дзензик»), який знаходиться наприкінці вул. Макарова у м. Бердянську Запорізької області, тобто за межі території свого обслуговування, де на узбережжі Азовського моря підійшли до ОСОБА_11 , який перебував на території парку, тобто на своєму робочому місці. З ОСОБА_11 поруч знаходився місцевий житель - громадянин ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, користуючись своїм службовим становищем, явно виходячи за межі своїх повноважень, наданих йому ст. 255 КУпАП, почав з`ясовувати ким саме є ОСОБА_11 та в зв`язку з чим він знаходиться в зазначеному вище місці, на що ОСОБА_11 представився та надав своє службове посвідчення, з яким ОСОБА_7 ознайомився особисто.

Крім того ОСОБА_11 повідомив, що він під час роботи у морі виявив безхазяйні знаряддя незаконного рибного промислу (вентеря) та складає акт про їх виявлення та вилучення, тобто займається своїми прямими службовими обов`язками, а ОСОБА_12 ним був викликаний для участі у складанні акту в якості очевидця скоєння невідомими особами адміністративного правопорушення, а також для надання технічної допомоги з вилучення виявлених знарядь лову та їх транспортування.

Усвідомлюючи законність дій ОСОБА_11 , ОСОБА_7 безпідставно вирішив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 займаються незаконним ловом риби, тобто скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ст. 249 КК України, про що повідомив ОСОБА_11 та попросив у останнього нібито для ознайомлення офіційний документ, який заповнювався ОСОБА_11 , а саме: акт про вилучення знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів, транспортних (в тому числі плавучих) засобів, зброї та боєприпасів, природних ресурсів або продукції, що з них вироблена, який останнім заповнювався на номерному бланку № 000386.

Ознайомившись з даним актом та впевнившись в його даних і в тому, що ОСОБА_11 дійсно виконує своє правоохоронні функції ОСОБА_7 , не звертаючи увагу на вимоги посадової особи працівника правоохоронного органу - ОСОБА_11 про повернення цього офіційного документу та усунення перешкоджання в своєї правоохоронної діяльності, діючи всупереч вимогам КПК України та явно виходячи за межі наданих йому повноважень, передбачених ст. 41 КПК України, фактично виконав слідчу дію - провів огляд документу та незаконно вилучив його, чим зробив подальше виконання ОСОБА_11 своїх обов`язків неможливим.

Після цього ОСОБА_7 , також використовуючи надані йому повноваження посадової особи правоохоронного органу, з власного мобільного телефону викликав на місце слідчого СВ Бердянського MB ГУМВС України ОСОБА_13 та співробітників Бердянського територіального відділу Азовського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства («Азоврибоохорони») ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 для документування, на його власне переконання, факту скоєння ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення у сфері природокористування, та зазначені особи прибули у зазначене місце.

На те ж місце, за викликом ОСОБА_11 прибули начальник Бердянського природоохоронного науково-дослідного відділення Приазовського Національного природного парку ОСОБА_18 та його заступник ОСОБА_19 .

Посадових осіб, які прибули, ОСОБА_7 став запевняти, що нібито ОСОБА_11 та ОСОБА_12 займалися незаконним ловом риби, на що представники «Азоврибоохорони» та Національного природного парку розтлумачили ОСОБА_7 , що дії ОСОБА_11 пов`язані з виконанням ним своїх посадових обов`язків та не суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим представники «Азоврибоохорони» не вбачали підстав документування грубого порушення правил рибальства, а в тому числі адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП.

Крім того, не знайшов підстави для складання протоколу огляду місця події - виявлення факту незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду і уповноважена на такі дії посадова особа - слідчий ОСОБА_13 , про що також повідомив ОСОБА_7 .

В ході зазначених обставин ОСОБА_11 намагався, як того вимагають правила природоохорони, випустити ще живі водні біоресурси, які знаходилися в виявлених ним знаряддях лову до моря, що було узгоджено працівниками Національного природного парку та «Азоврибоохорони», для чого намагався спустити човен, де знаходилися водні біоресурси, на воду.

Однак ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання посадовій особі виконувати свої службові обов`язки, усвідомлюючи, що дії ОСОБА_11 носять законний характер, використовуючи своє посадове становище, що виразилося у тому, що ОСОБА_7 , як працівник міліції, вимагав від ОСОБА_11 не вчиняти певних дій, а також своїми активними діями, які виразилися у фізичному перешкоджанні ОСОБА_11 у спуску човна на воду для випуску ще живої риби до моря, вчинив втручання в діяльність працівника правоохоронного органу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_20 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненаданням оцінки доказам у їх сукупності, покладенням в основу обвинувального вироку необ`єктивних та сумнівних показань потерпілого і свідків, неврахуванням доказів на підтвердження його невинуватості, наявністю суперечностей в показаннях потерпілого і свідків, наданням цим показанням односторонньої оцінки.

Так, суд повинен був критично поставитись до показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , оскільки саме вони були затримані після виходу з моря на незареєстрованому човні, з незаконним знаряддям лову і виловленою рибою, тобто є зацікавленими особами.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 дійсно в той день були на місці події, але своїми показаннями вони лише фактично підтвердили, що він діяв виключно з метою документування протиправних дій ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Також зазначає, що наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази жодним чином не підтверджують його прямий умисел на втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, а навпаки, підтверджують лише факт затримання ним ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час незаконного рибного промислу.

При дослідженні доказів, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність в матеріалах кримінального провадження повторного доручення про встановлення місцезнаходження викраденого човна та копію журналу обліку вихідних та внутрішніх документів Бердянського МВ ГУМВС, а також факт реєстрації вказаного доручення для відправки у ввірений йому підрозділ.

Крім того, суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які підтвердили, що він доповів їм про подію та попрохав направити слідчо-оперативну групу.

Звертає увагу на те, що суд взагалі не врахував відеозаписи з мобільних телефонів, які беззаперечно доводять той факт, що коли він з підлеглими приїхав на місце події, ОСОБА_11 не мав наміру випускати нібито виявлену ним рибу в море, оскільки човен з рибою вже був завантажений на лафет, тобто з моменту виявлення ОСОБА_11 у морі сіток з рибою вже пройшов значний проміжок часу, а в човні вже були відібрані великі екземпляри риби з сіток.

До того ж, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на місці події намагались домовитися з ними у вирішенні питання про невжиття заходів для документування їх дій, і тільки після того, як він на місце події викликав співробітників поліції, ОСОБА_11 викликав представників Азоврибохорони та з метою зміни обстановки на місці події, почав складати акт про виявлені ним у морі сітки та рибу, а також намагався випустити рибу в море, хоча був зобов`язаний її перед цим перерахувати.

Так, на одному з відеофайлів зафіксовано його розмову з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і останній на його твердження про те, що вони займаються браконьєрством повідомив, що «необхідно чимось годувати сім`ю», а на інших відеофайлах зафіксовано факт перебування човна без номерних знаків на лафеті, всередині якого знаходились сітки з рибою, а також відеофайли, які беззаперечно доводять, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 займалися незаконним виловом риби, а коли були виявлені працівниками міліції, то спочатку визнавали скоєне, намагалися домовитися, а потім залучили собі на допомогу сторонніх осіб, за допомогою яких не вдалося задокументувати їх злочинну діяльність.

Разом з тим, суд першої інстанції вказаним відеозаписам взагалі жодної оцінки не надав та не зазначив, чому не бере їх до уваги, хоча на них зафіксовано фактичне визнання ОСОБА_12 у браконьєрстві.

Також вважає, що суд помилково не взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_12 , надані ним 20 жовтня 2015 року, не врахував, що акт № 000386 про вилучення знарядь незаконного добування не відповідав інструкції.

Крім того, суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_24 , які підтверджують відсутність в його діях прямого умислу на втручання саме в законну діяльність працівника правоохоронного органу.

Звертає увагу, що під час вказаних подій він отримав тілесні ушкодження, і по даному факту було порушено кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 345 КК України, окрім цього, в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 116 КУпАП, а в діях ОСОБА_12 передбачених ч. 6 ст. 121, ст. 126 КУпАП.

Також суд не взяв до уваги лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 від 5 травня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 порушив порядок випуску в море маломірних плавзасобів.

Більше того, ОСОБА_11 використав приватний човен, хоча на балансі у Приазовському НПП мається човен для службових цілей, він був одягнутий не у формений, а у цивільний одяг, а на територію парку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 потрапили без необхідної перепустки, що у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_11 не знаходився при виконанні службових обов`язків, а в приватному порядку разом з ОСОБА_12 займався виловом риби забороненим способом.

З урахуванням викладеного вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України.

Просить повторно дослідити докази, які свідчать на його користь та досліджені судом першої інстанції з порушеннями, а саме: витяг з наказу № 475 від 18 листопада 1999 року, повторне доручення слідчого з копією Журналу обліку вихідних та внутрішніх документів, переглянути диск з відеозаписами з мобільних телефонів, постанову про визнання та приєднання цього диску як речового доказу, акти № 000386 та № 000385 від 20 жовтня 2015 року, прослухати технічний запис судового процесу в частині показань свідків, пояснення ОСОБА_12 , лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 від 5 травня 2017 року, постанови про визначення підслідності від 10 листопада 2015 року та від 17 листопада 2015 року, постанову про закриття кримінального провадження від 17 березня 2016 року, постанову прокуратури Запорізької області від 25 квітня 2017 року про скасування постанови слідчого.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що він виконував свою роботу, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є браконьєрами, і вони визнали це на місці події, до того ж, ОСОБА_11 намагався втекти з місця події, знищити сліди вчинення злочину та приховати факт його вчинення шляхом складання акту. Також зазначив, що у відношенні нього проводилась перевірка, якою встановлено відсутність в його діях будь-яких порушень.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та зазначив, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 343 КК України характеризується лише прямим умислом, натомість, ОСОБА_7 боровся зі злочинністю, оскільки побачив, як браконьєри виходять з виловленою рибою з моря та припинив їх незаконну діяльність, намагався зупинити їх та почав все документувати. Вважає, що ОСОБА_7 діяв в рамках закону за дорученням слідчого. Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції взагалі не дослідив відео з мобільних телефонів.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення, всі наявні докази оцінив вірно, а в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що обвинуваченому дійсно доручали ловити браконьєрів. Також зазначає, що службова перевірка не є доказом відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Звертає увагу, що ОСОБА_11 показав обвинуваченому службове посвідчення, а тому ОСОБА_7 знав про те, що він перешкоджає законній діяльності.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково повторно дослідивши докази та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а його зміст повинен відповідати положенням ст. 374 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає вищевказаним вимогам процесуального закону, а вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України не підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції та частково повторно досліджені в суді апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, наявні в матеріалах кримінального провадження докази не підтверджують наявність у нього прямого умислу на втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, а відеозаписи з мобільних телефонів, на яких зафіксовано факт незаконного рибного промислу ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , взагалі належним чином не оцінені та судом не враховані.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є лише ті фактичні дані, яки отримані у передбаченому цим Кодексом порядку. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обґрунтовуючи висновки про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України, суд першої інстанції послався, як на докази його вини, на показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , а також на надані стороною обвинувачення документи.

Судова колегія апеляційного суду, перевіривши та частково повторно дослідивши вказані докази, вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку по даному кримінальному провадження, оскільки вину обвинуваченого вони не доводять з огляду на наступне.

Виходячи із законодавчого опису ознак складу злочину, передбаченого ст. 343 КК України, відповідальність за його вчинення настає за втручання в діяльність працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним саме службових обов`язків, тобто перешкоджання виконанню тих обов`язків працівника правоохоронного органу, в яких втілюються його правозастосовні та правоохоронні функції, передбачені відповідними законами та підзаконними актами.

З суб`єктивної сторони вказаний злочин характеризується тільки прямим умислом, поєднаним з метою перешкодити виконанню працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків, оскільки особа повинна усвідомлювати суспільну небезпечність впливу на працівника правоохоронного органу і бажає перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні обов`язковому встановленню підлягало вирішення питання про те, чи дійсно ОСОБА_11 виконував свої службові обов`язки під час його виявлення на місці події обвинуваченим та чи перешкоджав обвинувачений ОСОБА_7 саме законній діяльності ОСОБА_11 , пов`язаній з виконанням правоохоронних функцій, чи усвідомлював обвинувачений суспільну небезпечність свого впливу на ОСОБА_11 та чи бажав він перешкодити виконанню ОСОБА_11 саме службових обов`язків, у тому разі, якщо дії останнього дійсно були пов`язані з виконанням обов`язків працівника правоохоронного органу.

Так, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , проте не взяв до уваги показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 та ОСОБА_24 , і належним чином не мотивував, чому не бере до уваги та критично оцінює надані в судовому засіданні пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він на місці події виявив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які займались незаконним виловом риби, а після викриття їх протиправної діяльності намагались домовитись з обвинуваченим з метою не притягнення їх до відповідальності.

У вироку формально зазначено, що показання обвинуваченого є такими, що надані з метою уникнути відповідальності і його показання спростовуються дослідженими в судовому засідання поясненнями потерпілого, свідків та письмовими матеріалами кримінального провадження.

Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони захисту із доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Крім того, всупереч п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у вироку вибірково врахував показання обвинуваченого та свідків, взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші.

Так, як вбачається з технічних записів судових засідань в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що коли він разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_9 під`їхали до берега, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 витягали човен на берег за допомогою автомобіля, як човен так і автомобіль були без бортових номерів. У вказаному човні знаходились сітки та риба. Вони з ОСОБА_25 та ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і поцікавились у них про наявність дозволу виходу в море та запитали документи на човен, автомобіль і вилов риби, проте їм ніхто документів не давав. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили їм, що ловлять рибу та намагались домовитись, щоб їх відпустили. Він викликав оперативну групу і лише після цього після ОСОБА_11 комусь подзвонив, а згодом сів у автомобіль та почав складати якісь попери. Він підійшов до ОСОБА_11 та запитав про те, які документи він заповнює, на що останній відповів, що він є інспектором національного парку та виконує свої обов`язки. Через деякий час приїхали співробітники Азоврибоохорони ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 і ОСОБА_16 , яким він почав пояснювати причину їх виклику, просив прийняти участь в проведенні огляду місця події, огляду риби, перерахунку живої та мертвої риби. Також в цей час приїхав слідчий ОСОБА_13 , начальник національного парку ОСОБА_18 із заступником ОСОБА_19 , які стали говорити, що він заважає працювати їх співробітнику. Після цього, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 стали вивантажувати з човна рибу з метою перерахунку, а ОСОБА_18 і ОСОБА_19 стали їм перешкоджати, хотіли викинути в воду підстилку з рибою, а він намагався їм в цьому перешкоджати. В цей час на особистому автомобілі приїхав ОСОБА_22 , який став нецензурно виражатися, висловлювати погрози на його адресу, дав команду ОСОБА_11 , ОСОБА_18 і ОСОБА_12 скидати рибу в воду, зіштовхнути човен у воду. ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_19 викинув рибу в воду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обвинувачений в судовому засіданні категорично зазначив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 займались незаконним виловом риби, а після викриття їх протиправної діяльності намагались домовитись з обвинуваченим з метою не притягнення їх до відповідальності, однак цьому суд першої інстанції належної уваги не приділив, що ставить під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному вироку.

Також суд першої інстанції належним чином не оцінив показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_9 , які надали суду першої інстанції логічні та послідовні показання з приводу обставин події, їх показання щодо істотних обставин справи повністю узгоджуються між собою та з показаннями обвинуваченого.

Так, свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції показав, що коли вони разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_28 приїхали на берег, то побачили, як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 автомобілем витягали на берег човен. Вони підійшли до них, представилися та запитали, що вони роблять, а у відповідь почули, що вони рибалять і документів у них немає. Додатково зазначив, що він пам`ятає, як ОСОБА_11 відійшов до автомобіля, дістав якийсь папір та почав заповнювати його. На запитання про те, що він робить, ОСОБА_11 пояснив, що він є співробітником національного парку і показав посвідчення. Потім під`їхали співробітники рибохорони, яких вони викликали, і вони розстелили біля човна клейонку, щоб оглянути і перерахувати рибу. Через деякий час приїхали співробітники національного парку та ОСОБА_22 , який почав кричати щоб спустити човен на воду та випустити рибу. ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля, до якого на лафеті був прикріплений човен, намагаючись машиною спустити човен на воду, а ОСОБА_7 підійшов до нього і спробував заглушити мотор.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що коли вони разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_25 приїхали на берег, то виявили автомобіль без номерних знаків та човен без бортових номерів, в якому були сітки та риба. Біля човна знаходились ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які на їх питання пояснили, що займаються виловом риби, про що ОСОБА_7 повідомив в міськвідділ. Після цього ОСОБА_11 відійшов до автомобіля, сів у нього та почав заповнювати якийсь документ. На запитання ОСОБА_7 пояснив, що складає акт вилучення безхазяйного майна, який передав ОСОБА_7 на вимогу останнього, повідомивши що він є інспектором національного парку. Потім приїхали працівники рибінспекції, керівник нацпарку ОСОБА_18 зі своїм заступником ОСОБА_19 , за ними ОСОБА_22 , який став кричати спустити човен на воду, щоб випустити рибу. ОСОБА_11 сів за кермо авітомобіля, до якого на лафеті був прикріплений човен, намагаючись машиною спустити човен на воду, а ОСОБА_7 підійшов до нього і спробував заглушити мотор, зупинити ОСОБА_11 , але ззаду на ОСОБА_7 стрибнув ОСОБА_12 , тоді він з пістолета зробив постріл вгору.

Показання цих свідків, так само як і показання обвинуваченого, належним чином спростовані не були, у вироку лише формально зазначено, що їх показання є суперечливими та спростовуються іншими дослідженими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, беручи до уваги пояснення всіх допитаних в судовому засіданні свідків, суд першої інстанції у вироку безпідставно та у супереч вимог кримінального процесуального закону взагалі не проаналізував та не врахував вищевказані пояснення свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_9 , які в свою чергу свідчать на користь версії сторони захисту, натомість вирок взагалі не містить аналіз їх доказового значення.

Суд першої інстанції також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема наявний в матеріалах кримінального провадження оптичний диск, на якому містяться відеозаписи з камер мобільних телефонів ОСОБА_7 , ОСОБА_25 та ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 219).

Колегією суддів було частково задоволено викладене в апеляційній скарзі обвинуваченого клопотання про повторне дослідження доказів, у зв`язку з чим, апеляційним судом було частково проведено судове слідство і повторно досліджено зафіксовані на оптичному диску відеозаписи з камер мобільних телефонів вищевказаних осіб, а також постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів від 11 березня 2016 року, якою оптичний диск було визнано речовим доказом, що свідчить про належність та допустимість вказаного доказу в даному кримінальному провадженні (т. 1, а.с. 233-234).

Вказаний диск містить файл «VID_20151020_070109» з мобільного телефону Lenovo, на якому зафіксовано, як прибувши на місце події ОСОБА_7 відразу запитує у ОСОБА_12 про наявність документів на човен, мотор та автомобіль, який відповів, що документів немає і «надо как-то порешать этот вопрос». Після чого обвинувачений роз`яснює ОСОБА_12 , що він та ОСОБА_29 займаються браконьєрством, а в їх діях вбачається склад злочину, передбаченого ст. 249 КК України, на що ОСОБА_12 сказав «Мы не браконьерим. Семью нужно кормить чем-то».

На відеозаписах «20151020_071910» з мобільного телефону Samsung A-5 та «VID_20151020_071146» з мобільного телефону Lenovo зафіксовано, що човен без номерних знаків з рибою в сітках був завантажений на лафет, який був приєднаний до автомобіля УАЗ без державного реєстраційного номеру, до того ж, найбільш великі екземпляри риби були відібрані з сіток та лежали в човні окремо.

На відеозапису « ОСОБА_30 » з мобільного телефону Lenovo зафіксовано, як ОСОБА_11 починає складати якийсь акт, а на вимогу співробітників поліції представитись, пред`являє посвідчення співробітника Приазовського національного природного парку та повідомляє, що він працює, після чого продовжує складати акт. В цей момент ОСОБА_12 , який стоїть поряд, говорить обвинуваченому, що «сейчас всё решится, ну что вы…по-человечески, сейчас позвонят вам люди». На запитання обвинуваченого про наявність документів на човен, мотор та автомобіль, ОСОБА_12 повідомив, що «с собой нет, сейчас всё будет, подождите»

На відеозапису «VID_20151020_073438» з мобільного телефону Lenovo зафіксовано, як ОСОБА_11 складає акт про нібито виявлення безхазяйних знарядь лову.

За змістом та хронологією подій на вказаних відеозаписах є очевидним, що ОСОБА_29 починає складати акт лише після того, як він зрозумів, що його виявлено з виловленою рибою та «домовитися» не вдасться.

Отже є всі підстави вважати, що складати цей акт ОСОБА_29 розпочав з метою маскування дійсних обставин виявленої ОСОБА_7 події.

На відеозапису «VID_20151020_073527» з мобільного телефону Lenovo зафіксовано, як ОСОБА_12 звертається до обвинуваченого та ОСОБА_25 «Что вы? Как будто поймали таких шпионов, что вообще». Після чого, на запитання обвинуваченого про наявність документів на човен, мотор та автомобіль, ОСОБА_12 відповів, що «сейчас будут».

На відеозапису «video299137…» з мобільного телефону Iphone 5 зафіксовано, як автомобіль АУЗ без човна рухається заднім ходом та з`їжджає у воду.

З інших наявних на оптичному диску відеозаписів, зокрема файлів «video-927374…», «а39466cecd879255…» вбачається, що обвинуваченому повинні були «подзвонити якість люди та попередити» та «сьогодні подзвонить генерал».

Вказані відеозаписи на відміну від показань свідків з боку обвинувачення, які в суді розповіли про подію з огляду на їх суб`єктивне ставлення до неї, надають можливість апеляційному суду оцінити дійсну обстановку на місці події та прийти до безумовного висновку, що з самого початку виявлення ОСОБА_29 та ОСОБА_12 вони не заперечували факт їх протизаконної діяльності, намагалися умовити ОСОБА_7 утриматися від офіційного документування виявленого ним факту, тобто ці відеозаписи повністю спростовують доводи обвинувачення з приводу того, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, направленим на перешкоджання законній діяльності працівника правоохоронного органу, оскільки з відеозаписів є очевидним лише те, що діяв він з метою виявлення та припинення протиправної діяльності.

Вирок суду першої інстанції містить лише формальне посилання на зазначені докази, однак аналіз їх доказового значення у вироку відсутній.

Суд першої інстанції належним чином вищевказані докази не оцінив, жодний з них не визнав неналежним або недопустимим доказом, не оцінив сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, і прийшов до необґрунтованого висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що саме показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_27 та ОСОБА_24 , а також наявні на оптичному диску відеозаписи з камер мобільних телефонів ОСОБА_7 , ОСОБА_25 та ОСОБА_9 свідчить на користь сторони захисту.

Вказаними відеозаписами зафіксовано, що обвинувачений ОСОБА_7 виявив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з човном, який був завантажений на лафет, що приєднаний до автомобіля з метою транспортування, у вказаному човні знаходились сітки з рибою, що свідчить про те, що вони не збирались випускати виловлену рибу в море, а планували на автомобілі разом з човном і рибою залишити місце події.

З відеозаписів вбачається, що з самого початку, як свідок ОСОБА_12 , так і потерпілий ОСОБА_11 не заперечували факт того, що це є виловлена ними риба, до того ж, з відеозаписів беззаперечно вбачається, що ОСОБА_12 намагається домовитись з обвинуваченим ОСОБА_7 , щоб він не фіксував їх протиправну діяльність.

Крім того, ані ОСОБА_11 , ані ОСОБА_12 в момент їх виявлення обвинуваченим та іншими співробітниками поліції, не повідомили останнім, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу, що він під час виконання своїх службових обов`язків виявив у морі безхазяйні знаряддя незаконного рибного промислу та виловлену рибу, і складає про це відповідний акт.

Натомість, як тільки обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він вбачає в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 КК України та домовитись з ним не вдасться, ОСОБА_11 почав мовчки складати акт.

Колегія суддів вважає, що факт складання вказаного акту відразу ж після відмови обвинуваченого ОСОБА_7 домовитись з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , абсолютно очевидно вказує на те, що ОСОБА_11 почав його складати лише з метою приховання своєї протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним зайняттям рибним промислом.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого йому злочину, оскільки з об`єктивної сторони він характеризується втручанням лише в законну діяльність працівника правоохоронного органу, а з суб`єктивної сторони характеризується лише прямим умислом, а вказані відеозаписи повністю спростовують обвинувачення ОСОБА_7 , так як дії ОСОБА_11 не були пов`язані з виконанням ним своїх службових обов`язків та правоохоронних функцій.

З урахуванням усього викладеного вище, а також матеріалів кримінального провадження, які були досліджені в апеляційному суді, проаналізувавши усі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України.

З урахуванням викладеного вище, судова колегія вважає, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі ст. 417 КПК України, оскільки в ході перегляду судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом встановлена відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого на час ухвалення вироку судом першої інстанції застосований не був.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 не заявлявся.

Вирішуючи долю речових доказів, суд першої інстанції постановив наряди та акти зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На підстав зазначеного, керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Речові докази: наряди, акти зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...