МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/181/19 Головуюча суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006202 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ельзево Камчатської області Російської Федерації, громадянку України, яка має середню технічну освіту, незаміжню, непрацюючу, раніше судиму, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченої.
Просить призначити більш м`яке покарання і застосувати відносно неї положення статті 75 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого частиною 2 статті 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці.
На підставі частини 4 статті 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2018 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який ухвалено виконувати самостійно.
На підставі частини 5 статті 72 КК України, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк її попереднього ув`язнення під вартою з 19 грудня 2017 року по 9 серпня 2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченої.
Вказує, що 9 березня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва була засуджена за частиною 2 статті 185 КК України до 3 (трьох) місяців арешту.
Стверджує, що постійно проживала за місцем прописки, відносно покарання самостійно звернулась до суду.
Зазначає, що 29 березня 2016 року, скоїла злочин за частиною 2 статті 185 КК України в Корабельному районі, але жодних повідомлень щодо кримінального провадження не отримувала.
Апелянт вказує, що була затримана працівниками поліції 19 грудня 2017 року, які повідомили, що вона знаходиться у розшуку.
Зазначає, що щиро розкаюється у скоєному та визнає свою вину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 19 грудня 2017 року, приблизно о 12годині 29 хвилин ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, в результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на ринку «Тайм-сет», розташованого по вул. Будівельників, 5-д в м. Миколаєві, підійшла ззаду до потерпілої ОСОБА_9 та з її жіночої сумки таємно, шляхом вільного доступу викрала гаманець «Wanlima», вартістю 100 гривень, із грошовими коштами в сумі 3299 гривень, фотокарткою потерпілої та фрагментом паперу із номером мобільного телефону, які матеріальної цінності не представляють. Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_6 зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними діями потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3399 гривень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. Вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за частиною 2 статті 185 КК України, апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо-визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип законності, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до вимог, викладених в пунктах 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за частиною 2 статті 185 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65, 66 КК України. Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має судимість, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках в психіатричній та наркологічній лікарнях не перебуває, обставину, яка що пом`якшує покарання - щире каяття, не встановлення обставин, які обтяжують покарання, а також дані досудової доповіді органу пробації, згідно яких, з урахуванням особистості обвинуваченої, її способу життя, історію правопорушень, визначено високий рівень вчинення нею повторного правопорушення та можливість виправлення лише у місцях позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Також є належним чином умотивованим застосування судом першої інстанції положень частини 4 статті 70 КК України.
За такого, твердження апелянта щодо неврахування судом першої інстанції вчинених нею раніше злочинів, за які вона засуджена, є безпідставними.
Вірним є і рішення суду першої інстанції щодо обчислення початку строку відбуття покарання обвинуваченої ОСОБА_6 .
Щодо визнання вини, щирого каяття та даних відносно обвинуваченої, на які вона посилається в апеляційній скарзі, то судом першої інстанції ці обставини враховані при призначенні покарання, а тому доводи апелянта в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Враховуючи наведене, посилання апелянта, в апеляційній скарзі, на надто суворе покарання, є таким, що не заслуговує на увагу. Відповідно до вимог статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наявність у обвинуваченої судимостей за корисливі злочини проти власності, її характеристику, дані досудової доповіді органу пробації, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для застосування положень статті 75 КК України, а тому доводи апелянта і в цій частині є безпідставними.
Істотних порушень норм КПК, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи наведене підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді: