Справа № 164/1202/18 Провадження №11-кп/802/211/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 04 жовтня 2010 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146 КК, ч.3 ст.27, ч.3 ст.365 КК, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
Даною ухвалою відмовлено в задоволення клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою застосувати до нього ст.82 КК України. Зазначає, що протягом п`яти з половиною років жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а навпаки, двічі був заохочений адміністрацією колонії. Просить врахувати те, що накладене на нього 22.11.2018 року стягнення він оскаржив прокурору.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Частиною 3 ст.82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно до роз`яснень, які викладено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливо замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Слід зазначити, що сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму утримання, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Апеляційним судом встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений 04.10.2010 року апеляційним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146 КК, ч.3 ст.27, ч.3 ст.365 КК, ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2011 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2010 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.146 КК, ч.3 ст.27, ч.3 ст.365 КК України було скасовано та справу в цій частині згідно п.2 ч.1 ст.6 КПК України закрито.

З 06.12.2011 року засуджений відбуває покарання в приміщенні камерного типу сектора максимального рівня безпеки державної установи „Маневицька виправна колонія № 42. На виробництві установи працевлаштований не був. За сумлінну поведінку та активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених ОСОБА_8 два рази - 26.09.2014 року та 2.08.2016 року заохочувався адміністрацією установи. Перебуваючи в СІЗО м. Кривий Ріг він п`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. За час перебування в державній установі „Маневицька виправна колонія № 42 ОСОБА_8 чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності - 17.12.2012 року, 28.01.2013 року, 26.02.2013 року та 22.11.2018 року. На даний час три стягнення погашені у встановленому законом порядку, одне - не погашене. Право на застосування ст.82 КК України засуджений набув 09.06.2018 року. Після 09.06.2018 року заохочень ОСОБА_8 не мав, 22.11.2018 року притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів, що мало місце 14.11.2018 року. 12.11.2013 року комісією установи було відмовлено в застосуванні до засудженого ч.1 ст.101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення. 13.12.2016 року комісією установи було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_8 ч.1 ст.101 КВК України як такому, що стає на шлях виправлення. 24.03.2017 року рішенням Регіональної комісії Західного міжрегіонального управління йому було відмовлено у направленні на розгляд Центральної комісії Міністерства юстиції України матеріалів стосовно зміни умов тримання шляхом переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки. 12.06.2018 року комісією установи засудженому було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення, прийнято рішення не клопотати перед Маневицьким районним судом Волинської області про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів. За період перебування в СІЗО та відбування покарання засуджений мав лише два заохочення та дев`ять стягнень. Після набуття 09.06.2018 року права на застосування ст.82 КК України засуджений заохочень не мав, 22.11.2018 року притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів, що мало місце 14.11.2018 року. На виробництві установи працевлаштований не був. Відбуває покарання в приміщенні камерного типу сектора максимального рівня безпеки державної установи „Маневицька виправна колонія № 42
За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав застосування до останнього положень ст.82 КК України не заслуговують на увагу, оскільки сам факт відбуття більше 2/3 призначеного судом строку покарання та наявності двох заохочень за тривалий проміжок часу, який ОСОБА_8 знаходиться в установах виконання покарань, не є в даному випадку безумовними підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність та положень Розділу 8 КПК України, відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу засудженого.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 26 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: