УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26 квітня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Бар Барського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької області від прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26 квітня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26 квітня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, прокурору відділу прокуратури Вінницької області, у зв`язку з його невідповідністю вимогам, передбачених кримінальним процесуальним Кодексом, обгрунтовуючи тим, що усупереч вимогам, встановлених п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не вказано місце народження потерпілої ОСОБА_6 , та усупереч вимогам, встановлених п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не вказано розмір шкоди завданий кримінальним правопорушенням. Крім того, недотримано вимог, передбачених статтями 109, 110 КПК України, мотивуючи тим, що реєстр матеріалів досудового розслідування, який надіслано до суду разом з обвинувальним актом, не містить усіх відомостей щодо певних процесальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Просив клопотання задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_5 підтримав.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заявленого клопотання посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

В підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали думку прокурора, просили у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити в собі такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що повернення обвинувального акта прокурору є правом, а не обов`язком суду.

На стадії підготовчого провадження суд уповноважений на перевірку обвинувального акта, який надійшов від прокурора, лише на відповідність вимогам, передбачених ст. 291 КПК України.
Детальний аналіз вказаної норми Закону, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, висловлено Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року, де зазначено наступне.
Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У вказаній постанові Судом викладено тлумачення нормативного змісту інституту "обвинувачення", неоднакове застосування норм якого автоматично може потрапляти під дію статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з огляду на недотримання гарантій права на справедливий суд.
Так, визначаючи основні терміни КПК, у п. 13 ч. 1 ст. 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК).
Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта ( ч. 2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК).
Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При цьому Суд роз`яснив, що при вирішенні питання щодо підстав, які можуть бути розцінені як недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд, слід ураховувати наступне.
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 6 є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.
Верховний Суд у вказаній постанові звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Вивчивщи доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 щодо підстав повернення обвинувального акта прокурору та заперечення інших учасників судового розгляду щодо заявленого клопотання, суд дійшов висновку про те, що не зазначення у обвинувальному акті анкетних відомостей потерпілої у обсязі, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, місця її народження, та розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням, як то вказано в п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, не можуть бути визнані такими підставами, які б могли бути розцінені як недотримання вимог кримінального процесуального закону, і, як наслідок, мати істотний вплив на права учасників кримінального провадження, а тому вказане не перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Щодо посилання захисника обвинуваченого на відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який надіслано до суду разом з обвинувальним актом, усіх відомостей щодо вчинених певних процесальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, то суд дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Однак, вказана норма не містить вимоги щодо перевірки повноти змісту реєстру у підготовчому судовому засіданні.
При цьому, суд звертає увагу на те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_4 не викликає сумнівів.
Крім того, суд звертає увагу на те, що Європейський суд як складову загального принципу верховенства права розглядає правову визначеність, яка в міжнародному праві пов`язується з реалізацією права на справедливий і публічний судовий розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.
З урахуванням, зазначеного вище, суд вважає за необхідне у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26 квітня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам, встановлених п. 3 ч. 2 ст. 291, п. 7 ч. 2 ст. 291, статтями 109, 110 КПК України, відмовити.

Керуючись статями 291, 314-316, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 26 квітня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подання скарги до Барського районного суду Вінницької області.

Суддя