Справа № 344/3226/18
Провадження № 1-кс/344/2509/18
ПОСТАНОВА

29 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_5 від 03 травня 2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 254, 254-1 КК України в редакції Кримінального кодексу 1960 року на підставі п.2 ст. 6 КПК України в редакції закону 1960 р. і направити матеріали прокурору для проведення додаткової перевірки.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_8 від 03.05.2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2018 року ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , про скасування постанови старшого слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_8 від 03.05.2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і зобов`язання вчинити дії скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд іншим складом суду.

Так, як випливає зі змісту поданої скарги, ОСОБА_3 звертається до суду з даною скаргою в порядку КПК України 1960 року та оскаржує Постанову слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_5 від 03 травня 2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 254, 254-1 КК України.

Відповідно до статті 1 КПК України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI (надалі «КПК України 2012 року»), який набрав чинності 20 листопада 2012 року, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з частиною 1 статті 5 КПК України 2012 року процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до пункту 2 Розділу Х «Прикінцеві положення» КПК України 2012 року з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність:1) Кримінально-процесуальний кодекс України із наступними змінами; 2) Закон Української РСР «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1961 р., № 2, ст. 15).

Розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року встановлено окремі правила вчинення відповідних процесуальних дій, зокрема, і вирішення питання, за яким процесуальним законом має здійснюватись кримінальне судочинство.

Так, згідно з пунктом 10 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

Крім того, відповідні роз`яснення було надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі від 26 листопада 2012 року № 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України».

Відповідно до пункту 1 даного листа від 26 листопада 2012 року № 1735/0/4-12 для вирішення питання, за яким процесуальним законом має здійснюватись кримінальне судочинство, визначальною є дата надходження до суду скарг, клопотань, подань, матеріалів кримінальної справи з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також дата набуття КПК чинності.

В пункті 5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року № 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснено, що якщо до суду першої інстанції 19 листопада 2012 року чи раніше (згідно з реєстраційним штампом) надійшла скарга на постанову про порушення кримінальної справи, відмову в її порушенні чи закриття кримінальної справи, суд, з огляду на положення п. 7 розділу XI «Перехідні положення» КПК, має розглянути відповідну скаргу, керуючись положеннями КПК 1960 року. У такому ж порядку розглядаються скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи чи на постанову про закриття кримінальної справи, які надійшли до суду 20 листопада 2012 року або пізніше, якщо вони подані з дотриманням строку оскарження, передбаченого КПК 1960 року, а також скарги на постанову про порушення кримінальної справи, які надійшли до суду 20 листопада 2012 року або пізніше, однак згідно штампу відділення поштового зв`язку були подані до 19 листопада 2012 року включно.

Якщо до суду першої інстанції 20 листопада 2012 року чи пізніше (згідно з реєстраційним штампом) надійшла скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи чи на постанову про закриття кримінальної справи, якщо вони подані з порушенням строку оскарження, передбаченого КПК 1960 року, суд приймає постанову про відмову в розгляді відповідної скарги.

Скарга ОСОБА_3 на Постанову слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_5 від 03 травня 2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи надійшла до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 14 березня 2018 року (про що свідчить відповідний реєстраційний напис на першій сторінці скарги), а надіслана поштовим відправленням 12 березня 2018 року, тобто після 20 листопада 2012 року.

Вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення з даною скаргою, суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 236-1 КПК 1960 року скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

З даною скаргою ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_9 особи, яку було засуджено вироком військового місцевого суду Івано-Франківського гарнізону від 05 липня 2002 року за ч.2 ст.423 та ч.2 ст. 425 КК України.

В рамках вищезазначеної кримінальної справи відносно ОСОБА_9 слідчим військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_12 було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 травня 2002 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що оскаржувану постанову про відмову в порушенні кримінальної справи було винесено в рамках кримінальної справи щодо ОСОБА_9 , зважаючи на ту обставину, що громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_9 вважає винними у вчиненні тих дій, які інкриміновано ОСОБА_9 та за які його було притягнуто до кримінальної відповідальності, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_9 має право на оскарження вказаної постанови.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску встановленого статтею 236-1 КПК 1960 року семиденного строку на подання скарги на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, ОСОБА_3 покликається на те, що фактично копію оскаржуваної постанови він, як захисник ОСОБА_9 , отримав у апеляційному суді Хмельницької області 01 березня 2018 року, у зв`язку з чим просить поновити строк на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.

На виконання вимог процесуального закону суддею витребувано у Апеляційного суду Хмельницької області матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_9 , засудженого Військовим місцевим судом Івано-Франківського гарнізону за ст.ст. 423 ч.2, 425 ч.2.

З матеріалів вищевказаної кримінальної справи, а також зі змісту листа Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року вих. №01-11/6 та додатків до нього вбачається, що ОСОБА_3 дійсно ознайомився з матеріалами кримінальної справи та отримав копії документів 01 березня 2018 року.

Разом з тим, суддя звертає увагу на те, що з даною скаргою ОСОБА_3 звертається до суду в інтересах свого підзахисного ОСОБА_9 , який у встановленому чинним та відповідний період часу процесуальним законом був ознайомлений з матеріалами кримінальної справи щодо себе, в яких містилася копія оскаржуваної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.

Зокрема, як вбачається зі змісту матеріалів кримінальної справи (кримінальна справа №1-11/02, том 4, а.с. 28-30) в період часу з 10 травня 2002 року по 31 травня 2002 року ОСОБА_9 та його захисник ознайомилися з матеріалами кримінальної справи в 4-х томах, про що свідчать їх особисті підписи на Протоколі оголошення обвинуваченому про закінчення попереднього слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної справи від 10 травня 2002 року 31 травня 2002 року та Протоколі оголошення захиснику про закінчення попереднього слідства та ознайомлення з матеріалами кримінальної справи від 10 травня 2002 року 31 травня 2002 року.

Крім того, на примірниках вищевказаних протоколів як сам підозрюваний, так і його захисник зазначили про те, що в них відсутні заяви чи клопотання.

Посилання ОСОБА_3 на те, що строк на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 травня 2002 року слід відраховувати з моменту отримання ним копії вказаної постанови є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_9 не є особою, щодо якої винесено вказану постанову, а тому процесуальний закон не передбачав обов`язку органу досудового розслідування щодо вручення йому його копії.

Відтак, строк на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03 травня 2002 року ОСОБА_9 (як і його захиснику) слід обраховувати з моменту, коли йому стало відомо про існування оскаржуваної постанови, тобто з 31 травня 2002 року (час закінчення ознайомлення з матеріалами кримінальної справи), оскільки станом на вказану дату ОСОБА_13 та його захисник повинні були знати про існування оскаржуваної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи.

Будь-яких належних доказів на підтвердження поважності причин, які унеможливили звернення до суду у встановлений процесуальним законом семиденний строк, скаржником суду не надано, а суддею таких обставин не встановлено.

При цьому, зміна підозрюваним свого захисника та ознайомлення ним з матеріалами кримінальної справи зі спливом шістнадцяти років не може слугувати підставою для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою.

Суддя також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників кримінального судочинства та своєчасного виконання ними передбачених кримінальним процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків в кримінальному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За таких обставин, враховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства, керуючись роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 26 листопада 2012 року № 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», суд дійшов висновку про необхідність відмовити в розгляді скарги ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 1, 5, 303-304, Розділом Х «Прикінцеві положення», розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст.ст. 236-1, 236-2 КПК України 1960 року, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року № 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у розгляді скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_5 від 03 травня 2002 року про відмову в порушенні кримінальної справи.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1