КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/82/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000/ шляхом заборони відчуження майна.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки арештована квартира належить ОСОБА_6 , яка не має жодного відношення до даного кримінального провадження. Також апелянт зазначає, що із клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи має право звертатися лише прокурор. Стверджує про відсутність посилань слідчого на визнання майна, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у справі та відсутність доказів відповідності арештованого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Далі в апеляційній скарзі, адвокат зазначає, що арештоване майно перебуває у власності добросовісного набувача та ОСОБА_6 не має наміру продавати арештовану квартиру. Стверджує, що клопотання слідчого необґрунтоване, оскільки не містить посилань на мету накладення арешту на майно та не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку вказує, що ухвала слідчого судді постановлена без виклику у судове засідання власника майна, про її наявність стало відомо 24.09.2018 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень. З матеріалами справи та ухвалою слідчого судді адвокат ознайомився 26.09.2018 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, про наявність оскаржуваного судового рішення апелянту стало відомо 24.09.2018 року за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 12 годину 30 хвилин 05 березня 2019 року, про що надіслано повідомлення прокурору 08 лютого 2019 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у його відсутність.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0001987, відомості про яке 14.02.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000/, яке ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначені вимоги закону дотримані не були.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно, є попередження відчуження об`єкту житлової нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 1-2).
Разом з тим, вимоги ч. 2 ст. 170 КПК України такої мети не містять.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Тобто, звертаючись до суду з клопотанням щодо арешту майна, слідчий мав чітко навести мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою, що у цьому випадку зроблено не було.
Відсутність чіткого визначення мети арешту не дає можливості для вирішення питання про арешт майна, який при викладених у клопотанні обставинах порушуватиме баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Крім того, матеріали долучені до клопотання слідчого на його обгрунтування, містять лише копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копію листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , копію договору купівлі-продажу квартири від 07.12.2012 р., витяг з кримінального провадження № 0001987, що вказує на невідповідність клопотання вимогам статті 171 КПК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя на ці порушення слідчого уваги не звернув та задовольнив клопотання, хоча мав би повернути таке клопотання слідчому з метою усунення недоліків, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ініціатором клопотання не було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а тому положення п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, не допускають у цьому випадку застосування таких заходів. Проте слідчий суддя на це уваги не звернув та постановив рішення про арешт майна, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 , адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000/ шляхом заборони відчуження майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 по накладенню арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000/.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4