ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/370/18 Справа № 208/7416/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року про відмову в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0001805, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що в ході розгляду даного клопотання, судом було встановлено що органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001805 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, а саме по факту таємного викрадення чужого майна 31.10.2018р. невідомими особами, шляхом проникнення до гаражного кооперативу.
Згідно протоколу огляду предмету, 01.11.2018р. слідчим СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , за згодою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено огляд та вилучено: 4 автомобільних покришки; 3 автомобільні шини, передній бампер з автомобіля. Постановою слідчого від 01.11.2018р., вилучені в ході вищевказаного огляду речі, визнано речовими доказами, та, водночас, зазначено про зберігання вказаних речей при матеріалах кримінального провадження. Слідчий суддя встановив, в ході розгляду даного клопотання, що, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, зберігається разом з матеріалами кримінального провадження у сторони кримінального провадження, слідчий суддя, дослідивши матеріали даного клопотання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Відмовляючи в задоволенні клопотання в накладення арешту на вилучене у ході огляду майно слідчий суддя не в повній мірі з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Є достатні підстави вважати, що вилучені вищевказані речі мають значення для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, яке полягає у тому, що на вищевказаних автомобілях переміщалися винні особи, на яких вони скоювали кримінальні правопорушення, а отже являються знаряддям вчинення кримінальних правопорушень та мають значення речових доказів. Крім того, накладення арешту на вилучені автомобілі, дасть змогу в подальшому відшкодувати завдану матеріальну шкоду вчиненими кримінальними правопорушеннями, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також у зв`язку із тим, що є достатні підстави вважати, що вилучені автомобілі набуті кримінально протиправним шляхом. Посилання суду на те, що підстави для задоволення клопотання відсутні, не відповідають дійсності так як до клопотання додані пояснення осіб у яких вони вказують на те, що скоїли крадіжку вищевказаних речей. Крім того, вищевказана ухвала слідчого судді взагалі суперечить засадам кримінального судочинства так як враховуючи те що особи у яких вилучили вказане майно зазначили у своїх поясненнях про те що вказане майно було ними викрадене, а слідчий суддя виносячи вищевказану ухвалу фактично на підставі ч. 3 ст. 173 КПК України зобов`язує орган досудового розслідування повернути викрадене майно особам які його викрали. Крім того в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України слідчий суддя не повідомляв слідчого та/або прокурора про дату та час розгляду вищевказаного клопотання. Також слідчий суддя не повідомив ні слідчого ні прокурора про результати розгляду зазначеного клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не виконав належним чином, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, з тих підстав, що з матеріалів справи не вбачається та не доведено в судовому засіданні, що доказів тому, що, вилучені в ході проведеного слідчим 01.11.2018 р. огляду вищевказані речі одержані саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за ознаками якого 01.11.2018р. органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001805 слідчим суду не надано. Слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність доказів, що вказують на можливість використання тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні №0001805, та про те, що, матеріали даного клопотання не містять відомостей, які дають підстави вважати, що, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України. Також санкція ч. 3 ст. 185 КК по якій порушено кримінальне провадження, не передбачає конфіскації майна.
Висновки слідчого судді, що вказане майно у кримінальному провадженні не визнано речовим доказом, тому слід відмовити в задоволенні клопотання по суті, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відсутність в матеріалах клопотання постанови слідчого/прокурора про визнання вказаного майна речовим доказом, відповідно до ст. ст. 98, 100, 110 КПК не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання, оскільки підставою для накладення арешту на майна відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК є відповідність такого майна критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК.
Імперативної норми, яка б зобов`язувала накладати арешт на речові докази або навпаки відмовляти в задоволенні таких клопотань виключно за наявності або відсутності відповідної постанови слідчого або прокурора, кримінальний процесуальний закон не містить і не пов`язує рішення слідчого судді з процесуальним рішенням (постановою) слідчого або прокурора.
Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна по суті, апеляційним судом встановлено наступне.
З клопотання слідчого вбачається, що у провадженні СВ Кам`янгького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 01.11.2018 року, про те, що 31.11.2018 року до Кам`янського ВП надійшов рапорт працівника СРПП Кам`янського ВП про те, що під час несення служби по охороні громадського порядку в ході патрулювання вулиць Криворізької та Арсенічева було помічено два автомобіля, які виїжджали з гаражного кооперативу, з ціллю профілактики вказані автомобілі були зупинені для перевірки.
01.11.2018 року, слідчим здійснено огляд автомобіля «Део Ланос» д.№ НОМЕР_1 , в ході якого вилучено поліетиленовий мішок білого кольору в якому знаходилась кабельно-провідникова продукція різної форми та розміру та різні фрагменти металу. Крім того, 01.11.2018р. На підставі заяви ОСОБА_9 про те, що він добровільно надає речі для огляду та подальшого вилучення, слідчим проведено огляд речей: а саме автомобільних покришки марки Fires Stone 245/70R16; 3 автомобільні шини Dueler 245/70 R16, передній бампер з автомобіля з написом Front Bumper Nissan Primastar.
Згідно клопотання слідчого, вказані речі, як зазначає слідчий, є доказом злочину, тому останній просив суд накласти арешт на вказане майно на підставі ст.ст.170, 171 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…
Таким чином, вказані обставини свідчать, що металеві вироби, та кабельно-провідникова продукція мають ознаки використання в якості знаряддя вчинення злочину, оскільки без їх використання вчинення злочину було б неможливим або надто складним, тому вказане майно відповідає критерію речового доказу, передбаченому в ст. 98 КПК, що є підставою для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, у зв`язку з чим в цій частині доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від іншихправових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Стосовно бетонних плит на які слідчий просить накласти арешт, то з матеріалів справи вбачається, що вони також відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, є речовим доказом, оскільки були об`єктом кримінально протиправних дій і підлягають арешту.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, передбаченого ст. 185 КК, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, апеляційний суд погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам перетворенню та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року про відмову в арешті майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме 4 автомобільних покришки марки Fires Stone 245/70R16; 3 автомобільні шини Dueler 245/70 R16, передній бампер з автомобіля з написом Front Bumper Nissan Primastarдобровільно видані для огляду та подальшого вилучення ОСОБА_9 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: