Справа № 142/2192/14-к
Провадження №11-кп/801/230/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2018 року про задоволення клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузнецьке Чорноморського району АР Крим, до засудження проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, із середньою спеціальною освітою, громадянину України, раніше судимого:
22.12.2003 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, КК України, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
25.04.2005 року Апеляційний судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі. Звільненого 04.04.2014 року умовно-достроково на 3 роки 1 місяць 21 день,
по даній справі засудженого 03.12.2014 року Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України (з урахуванням ухвали про виправлення описки Піщанського районного суду Вінницької області від 04.12.2014 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 17.02.2015 року вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 03.12.2014 року в частині призначення покарання - скасовано та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.10.2014 року по 17.02.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст.82 КК України
за участю сторін кримінального провадження :
прокурора : ОСОБА_8
засудженого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9
В с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2018 року клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням задоволено.
Засудженому вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 03.12.2014 року за ч. 2 ст. 307 КК України, який вироком Апеляційного суду Вінницької області від 17.02.2015 року скасовано в частині призначення покарання та призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна, ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 11 місяців 29 днів.
Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2018 року щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вимоги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, а тому підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 154 КВК засуджений не наділений правом самостійно подавати клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни більш м`яким, при цьому положення ст. 539 КПК України щодо визначення суб`єктів звернення до суду в порядку виконання вироку є загальною, в якій вказані усі суб`єкти, які можуть звернутися до суду на підставі ст. 537 КПК України, однак щодо кожного конкретного положення ст. 537 КПК України необхідно виходити з норм інших законодавчих актів, які регламентують розгляд цих конкретних питань, що виникають під час виконання вироку. В контексті розгляду клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш мяким, таким суб`єктом є адміністрація установи виконання покарань та спостережна комісія органу місцевої ради або служби у справах неповнолітніх.
Судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 в установі непрацевлаштований з власних переконань, неодноразово судимий за вчинення тяжких, особливо тяжких злочинів, які посягали на життя та здоров`я людини, відповідно до характеристики від 27.08.2018 року характеризується посередньо, не працевлаштований, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, у самодіяльних організаціях участі не бере.
Під час судового розгляду судом першої інстанції не встановлено таких грунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах обмеження волі, не врахував позицію ДУ «Вінницька виправна колонія № 86», яка відмовила засудженому у заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке, так як засуджений не став на шлях виправлення.
Захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких зазначає, що підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання у ВК № 86 не став на шлях виправлення відсутні, оскільки ОСОБА_7 на протязі двох років не мав порушень режиму відбування покарання, а мав заохочення від 04.07.2017 року та 02.04.2018 року, згідно ст. 82 КК України відбув відповідну частину покарання, строк, після якого можливе застосування цього закону.
Таким чином, просить залишити ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2018 року щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш мяким без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, захисника ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_7 , які вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, особову справу засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_7 засуджений 03.12.2014 року Піщанським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі положень ч. 1 ст. 71 КК України (з урахуванням ухвали про виправлення описки Піщанського районного суду Вінницької області від 04.12.2014 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 17.02.2015 року вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 03.12.2014 року в частині призначення покарання - скасовано та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна.
Вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.10.2014 року по 17.02.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання рахується з 07.10.2014 року, кінець строку покарання - 27.11.2020 року.
На даний час ОСОБА_7 відбув більш ніж 2/3 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

У відповідності до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для задоволення клопотання, суд врахував та встановив дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці та дійшов вірного висновку що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду основного покарання.
Висновок суду належним чином умотивовано.
Встановлені судом оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким вказують на те, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Відповідно до матеріалів провадження, які були предметом дослідження в судовому засіданні першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, адміністрацією установи заохочувався два рази, режим відбування покарання порушував двічі за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, але стягнення погашено згідно чинного законодавства. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, легко піддається чужому впливу. По відношенні до представників адміністрації поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, та не завжди робить для себе належні висновки. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу "Фізкультура і спорт".
Соціально-корисні зв`язки підтримує з дружиною та рідними.
Частиною 1 статті 130 Кримінально виконавчого кодексу України встановлено, що за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи заохочення.

За період відбування покарання ОСОБА_7 має два заохочення.

Факт наявності заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_7 підтверджується довідкою начальника відділення соціально-психологічної служби капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 , погодженої заступником начальника установи соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_11 , з якої вбачається, що ОСОБА_7 отримав заохочення, а саме: 04.017.2017 року наказ № 148/ОД-17, 02.04.2017 року наказ № 94/ОД за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці оголошено подяку.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи прокурора, що згідно ст. 154 КВК України засуджений ОСОБА_7 не наділений правом самостійного звернення до суду з клопотанням, оскільки прокурор за власною ініціативою тлумачить зміст даної статті, яка регулює порядок дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно ч.3 ст. 154 КВК стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
При цьому жодної вказівки, щодо відсутності права у засудженого самостійно звернутися до суду дана норма не містить.
Порядок вирішення судом питань пов`язаних із виконанням вироку, коло осіб які мають право звернутися до суду регулюється ст. 537, ст. 539 КПК України . До переліку осіб входить засуджений.
Вимоги прокурора, викладені в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не враховано обставини, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення особливо тяжких, тяжких злочинів, в тому числі в період відбування умовно-дострокового звільнення, не врахував позицію адміністрації установи, яка відмовила засудженому в умовно-достроковому звільненні є безпідставними, не спростовують висновки суду, оскільки обставини, на які посилається прокурор, проаналізовані судом в сукупності з оціночними підставами та формально-юридичними, які мають значення для прийняття правильного рішення.

Враховуючи викладене, на думку суду апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_7 , який під час апеляційного розгляду пояснив, що зробив для себе належні висновки, бажає працювати та виправлятися, став на шлях виправлення, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2019 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно оригіналу: Суддя: