В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1305/18

Провадження № 1-кп/348/110/19

31 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з уч. секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000213 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, з повною загальною середньою освітою, тимчасово непрацюючого, інваліда ІІІ групи, вдівця, на утриманні нікого немає, не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений ОСОБА_4 умисно спричинив тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

07 квітня 2018 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 разом із своїм сином ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 перебували у будинку АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_6 виникла словесна суперечка на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час якої ОСОБА_4 , у відповідь на дії сина, бажаючи продовження конфліктної ситуації, вирішив заподіяти тому тілесні ушкодження. З цією метою ОСОБА_4 схопив зі столу кухонний ніж, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, наніс ОСОБА_6 один удар в ділянку живота, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення передньої стінки живота з проникненням в черевну порожнину та пошкодженням тканини великого сальника. Вказане поранення живота є колото-різаним, отримане від одноразової дії плоского колючо-ріжучого предмету типу ножа і згідно висновку експерта № 200/132-Д від 20.06.2018 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні в момент їх заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та дав суду показання про те, що він проживає у смт.Битків Надвірнянського району в житловому будинку своїх батьків разом із своїм сином ОСОБА_4 і його співмешканкою. В 2016 році він переніс операцію на серці, йому встановили ІІІ групу інвалідності і з того часу він пожиттєво вимушений приймати медичні препарати та щомісячно проходити обстаженення в медзакладі. Вживати спиртні напої йому протипоказано і до цього часу він вже декілька років взагалі не вживав спиртного. В зв`язку із станом свого здоров"я він не має можливості фізично працювати і проживає на пенсію по інвалідності. Окрім того в грудні 2017 року раптово померла його дружина.

Стосовно події 07 квітня 2018 року зазначив наступне. За три дні до цієї дати його син ОСОБА_4 приїхав із заробітків. До цього в них були нормальні сімейні стосунки. Однак 07.04.2018 року приблизно о 21 год. він за вечерею випив з сином приблизно 100 гр. горілки, від чого оп"янів. В цей же час він дорікнув синові, що через поведінку останнього раптово померла його мати, в якої, як він думає, через хвилювання обірвався тромб. Почувши це син, який сидів на кріслі за столом, піднявся і вдарив його кулаком в обличчя. У відповідь на отриманий удар він розізлився, схопив зі столу кухонний ніж і, не піднімаючись з дивану, на якому сидів, вдарив сина в живіт. Побачивши кров, він вибіг в стайню, де поралася по господарству невістка, і сказав їй терміново викликати "швидку" та поліцію. Першою приїхали медики і забрали сина в лікарню, а він лишився чекати поліцію. У вчиненому щиро кається, запевнив суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і що подібного більше не повториться. Із сином в них надалі теплі сімейні стосунки, вони давно примирилися. Просить вибачення за скоєне та просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З враховуванням викладеного суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, які виразилися в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, кваліфіковані вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. із послідуючими змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Водночас судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Тому при призначенні покарання ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, стан здоров"я, необхідність постійного лікування після перенесеної операції, відношення до вчиненого, а також думку потерпілого, який претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає і просить не призначати сувору міру покарання.

За висновком органу з питань пробації, яким взято до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його виправлення без позбавлення або обмеження волі не становить небезпеку для суспільства.
На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень можливо здійснювати без позбавлення волі або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.(а.с.35-39)
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у вчиненому, щиро розкаюється, активно сприяв слідству відшкодував шкоду та судові витрати.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд враховує вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.

З врахуванням вище наведеного, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, та з врахуванням всіх даних про особу обвинуваченого, ставлення самого обвинуваченого до скоєного та відсутності претензій у потерпілого до нього, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України - у виді позбавлення волі.

Крім того, є підстави звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України і з врахуванням всіх обставин справи та особи винного суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід визначити іспитовий строк 2 роки 6 місяців. Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`явлено.

Судові витрати по справі обвинуваченим відшкодовано (а.с.71-72).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368,370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців, поклавши на нього обов`язки відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Після набрання вироком законної сили речові докази по справі: ніж з маркувальним написом А-РLUS, ніж з круглим руків"ям, ножиці чорного кольору, склянну пляшку із етикеткою "Златогор", штани джинсові синього кольору та кофту синього кольору, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Надвірнянського ВП - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1