Дата документу 12.03.2019 Справа № 320/8717/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/725/19
Єдиний унікальний № 320/8717/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, одруженого, працюючого у ФГ «Анив-07» ,який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановлено 3 роки іспитового строку.
Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді застави до набрання вироком законної сили - залишено без змін.
Зараховано в строк покарання ОСОБА_7 час перебування під вартою з 01.09.2017 по 09.10.2017 включно.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 192 755 грн.
Звернуто на користь ОСОБА_10 , суму застави в розмірі 40000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено повністю.
Звернуто на користь ОСОБА_11 , суму застави в розмірі 40000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради витрати за проведення:
- судово-медичної експертизи № 431 у розмірі 1458,78 грн.;
- судово-медичної експертизи № 418 у розмірі 3837,58 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення:
- судової інженерно-транспортної експертизи № 19-135 від 21.09.2017 у розмірі 1581,92 грн.;
судової інженерно-транспортної експертизи № 19-136 від 19.09.2017 у розмірі 1483,05 грн.;
- судової інженерно-транспортної експертизи № 19-134 від 22.09.2017 у розмірі 1581,92 грн.;
- судової інженерно-транспортної експертизи № 19-143 від 11.10.2017 у розмірі 1483,05 грн.;
- судової інженерно-транспортної експертизи № 19-163 від 03.11.2017 у розмірі 790,96 грн.
Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.09.2017, на автомобіль марки «Mazda-6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата першої реєстрації 29.01.2014 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 зареєстрований за UAB LORTESA реєстраційний код НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 .
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 01.09.17 в 03.20 водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Маzda 6 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Харків-Сімферополь в Мелітопольському районі Запорізької області з боку м. Мелітополя в напрямку м. Запоріжжя зі швидкістю близько 100 км/год, чим перевищив максимальну дозволену швидкість руху поза межами населених пунктів та за умовами видимості проїзної частини.

На шляху прямування водій ОСОБА_7 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінив напрямок руху вліво, виїхав на зустрічну смугу, почав виконувати обгін вантажного автомобіля, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого на 396 км + 570 м автодороги Харків-Сімферополь скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ- 211120 реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ-211120 ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці подій, водій ОСОБА_12 був доставлений до лікарні, де помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20 годині 45 хвилин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та обставини кримінального провадження вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 , є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд належним чином не дав оцінку тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідком (смерть двох людей), обставину, що обтяжує покарання (вчинення в стані алкогольного сп`яніння). Вважає, що ті обставини на які послався суд приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від покарання, не знижують суспільну небезпеку вчиненого діяння, а лише дають підстави для призначення покарання не в максимальному розмірі.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого і захисника, які вважали вирок законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

Посилання апелянта на невідповідність призначеного покарання обставинам та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, суд апеляційної інстанції вважає формальним, адже оскаржується не розмір призначеного судом покарання, а лише вирок в частині застосування положень ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_7 , від призначеного покарання з випробуванням.

Зі змісту скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення і звільнення особи від покарання та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 , суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю та щиросердно розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, на утриманні має хвору матір і вагітну дружину, за місцем роботи характеризується позитивно, має подяку за ініціативну громадську позицію, активну волонтерську діяльність, вагомий особистий внесок в організацію і надання матеріальної допомоги військовослужбовцям ЗСУ і членам їхніх сімей, у суттєвому розмірі, в більшій частині відшкодував матеріальну і моральну шкоду потерпілим, врахована думка останніх, які прохали звільнити обвинуваченого від покарання з випробуванням. Під час апеляційного перегляду провадження потерпілі надали заяву в якій прохали апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення а вирок без змін. Зазначали, що обвинувачений, як і було обумовлено раніше, продовжує щомісячно відшкодовувати збитки (про що надали відповідні докази).

Доводи прокурора, що вищевказані обставини, не знижують суспільну небезпеку вчиненого діяння є недоречним, адже суд при прийнятті рішення про можливість застосування положень ст.75 КК України не відштовхується від наявності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що вочевидь мав на увазі апелянт (як то передбачено положенням ст.69 КК України).

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставини, про які вказував апелянт, як підстави для скасування вироку смерть двох осіб, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння так само враховувались судом, друга з цих обставин була визнана як та, що обтяжує покарання, тоді як наслідки у виді загибелі двох осіб передбачені кваліфікацією злочину, за яким обвинувачувався ОСОБА_7 , і не могли бути враховані як такі, що обтяжують покарання.

Дійсно, колегія суддів погоджується зі вказівкою прокурора в апеляційній скарзі, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України, не є приватним обвинуваченням. Родовим об`єктом цього злочину є безпека дорожнього руху і експлуатації транспорту, тобто суспільні відносини, які складаються з приводу убезпечення від шкоди, яка може бути заподіяна під час руху за допомогою транспортних засобів або експлуатації транспорту. Разом з тим інтереси суспільства зачіпаються в цілому, в загальному плані і лише опосередковано, тоді як спеціальним об`єктом є життя і здоров`я людини, тому в першу чергу наслідки злочину безпосередньо стосуються інтересів потерпілих, які в цьому конкретному випадку підтримали позицію саме сторони захисту і суду.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини, давали підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, п.1 ч.2 ст.76 КК України.

Отже, висновок суду щодо розміру покарання призначеного ОСОБА_7 , а також можливість звільнення від відбування основного покарання з встановленим терміном випробування та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Крім того суд, з огляду на категорію злочину і його наслідки, не звільняв обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, що на переконання колегії суддів свідчить на виваженість і справедливість остаточного рішення.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , залишити без задоволення
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4