Справа № 461/6393/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/409/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 січня 2017 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 16.01.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді застави ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 25.09.2016 приблизно о 01 год. 30 хв. перебуваючи у «Снопківському парку» по вул. Стуса в м.Львові, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, завдавши кілька ударів руками в голову потерпілій ОСОБА_10 вирвав у неї з рук мобільний телефон «ІPhone 5s» вартістю 8500 грн., із сім карткою мобільного оператора «Лайф» вартістю 20 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 65 грн., та чохлом вартістю 100 грн., усього на суму 8685 гривень, і утримуючи викрадене намагався втекти з місця події, однак свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки відразу на місці був затриманий перехожими громадянами.
На даний вирок подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 , в якій не оспорюючи вину ОСОБА_7 та фактичні обставини кримінального провадження, просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити та застосувати відносно ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 покликається на те, що при постановленні вироку судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_7 у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує сина дружини від першого шлюбу та позитивно характеризується за місцем проживання. Хоча останній раніше і притягався до кримінальної відповідальності, проте покарання відбув і відповідно до ст.89 КК вважається таким, що не має судимості. Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено. ОСОБА_7 раніше ніколи не звільнявся від відбування покарання з випробуванням.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, що наведені в апеляційній скарзі.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Що ж стосується призначеного покарання, то колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції в достатній мірі були враховані норми кримінального закону, за якими призначається покарання.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, не працює, по місцю проживання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину дружини від першого шлюбу.

Водночас з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ніде не працював, суспільно корисною працею не займався, що ставить під сумнів перебування на його утриманні неповнолітньої дитини дружини від першого шлюбу.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведені дані про особу обвинуваченого та обставини справи, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному його розмірі, що передбачено санкцією ч.2 ст.186 КК України, і підстав вважати таке покарання надто мяким не встановлено.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим та сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд також повинен врахувати тяжкість скоєного злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, установлених законом, щодо призначення покарання.

На думку колегії суддів місцевий суд при призначенні покарання правомірно не врахував як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав частково та заперечив застосування насильства щодо потерпілої, а отже у такому випадку мови про щире каяття не може бути.

З огляду на вищевикладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про пом`якшення покарання шляхом застосування ст.75 КК України, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: