ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/957/19 Справа № 206/396/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши 04 березня 2019 року у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2019 року про задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року, задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення. ОСОБА_7 звільнено умовно -достроково від відбування покарання, призначеного йому вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 2017 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що останній своєю сумлінною працею довів своє виправлення, оскільки ОСОБА_7 до праці з благоустрою установи ставиться сумлінно, станом на 25 січня 2019 відбув більше 2/3 призначеного строку покарання, має три заохочення, отримані в 2017 році, жовтні 2018 року та січні 2019 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнення зняті, добре ставиться до майна та предметів установи, якими користується, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Поверення.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його звільнення умовно-достроково від відбування покарання.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до записів (результатів оцінювання) у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_7 від 08.09.2016 року зазначено, що засуджений стає на шлях виправлення, від 06.06.2018 року також зазначено, що засуджений стає на шлях виправлення. Згідно протоколу засідання комісії із застосування до засуджених заохочувальних норм закону № 3 від 07.02.2018 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення.Судом не було враховано, що засуджений за весь час відбування покарання мав 5 заохочень та 5 стягнень, останні з яких від 09.06.2018 року та 21.08.2018 року.
Крім того, суд не врахував особу засудженого ОСОБА_7 , який вже вдруге вчиняє умисний злочин і не робить з цього відповідних висновків.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги прокурора, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, звільнявся від покарання з випробувальним терміном, і знову вчинив тяжкий злочин. Відбуває покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.06.2016 року за яким його засуджено за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі. Початок строку 06.06.2017 року, кінець 27.05.2020 року.

Під час утримання в Дніпропетровському ізоляторі характеризувався негативно, мав 3 стягнення, заохочень не мав.

В Державній установі Ігренський виправний центр (№ 133) засуджений відбуває покарання з 06.06.2017 року, характеризується позитивно, вимоги відбування покарання у виді обмеження волі виконує, має три заохочення та два стягнення,які зняті в установленому порядку, дотримується правомірних відносин з працівниками адміністрації.Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується, до виконання вимог персоналу ставиться сумлінно, програми диференційованого виховного впливу за темою Правова освіта відвідує.

За вказаних обставин така поведінка ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання не є зразковою і не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому висновки суду про зворотне є такими, що не відповідають фактичним обставинам матеріалам цього провадження, і за правилами п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення суду.

Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час всього періоду відбування покарання не є зразковою та не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для задоволення його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Таким чином, вимоги апеляції прокурора є такими, що підлягають задоволенню, колегія суддів, вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2019 року про задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4