Справа № 127/1-298/99
Провадження №11-кп/801/109/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2018 року про задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна ,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_8

в с т а н о в и в:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2018 року клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна задоволено.
Скасовано арешт накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2008 року, на майно ОСОБА_7 , а саме: частку квартири АДРЕСА_1 .
Не погодившись з ухвалою Вінницького міського суду від 17.09.2018 року прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу щодо задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2008 року на майно ОСОБА_7 , а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 скасувати. В задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2008 року на майно ОСОБА_7 , а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства та підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення про скасування арешту на майно, в порушення вимог ст. 80 КК України та ст. 174 КПК України, суд дійшов до невірного висновку, що арешт на майно накладався з метою виконання вироку в частині конфіскації майна, однак з моменту виконання вироку минуло 10 років, а тому відпала потреба в застосуванні арешту на майно.

Вироком Староміського суду м.Вінниці від 26.11.1998 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 117, ч.2 ст. 118, ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В частині конфіскації майна вирок до цього часу безпідставно не виконано.

Посилається на ст. 80 КК України та вказує, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним вироком суду. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених ч.1, ч.3 ст. 80 КК України засуджений не вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

ОСОБА_7 засуджено Замостянським районним судом м. Вінниці від 20.11.2007 року за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, Замостянським районним судом м.Вінниці від 26.11.2008 року за ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

В єдиний державний реєстр досудових розслідувань неодноразово вносилися відомості про кримінальні правопорушення вчиненні ОСОБА_7 упродовж 2012-2013 років, 21.11.2012 року за ч.1 ст. 155 КК України, 27.04.2013 року за ч.2 ст. 190 КК України, 03.11.2013 року за ч.2 ст. 186 КК України, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкі.

Таким чином, строки давності щодо виконання додаткового покарання (конфіскація майна), призначеного ОСОБА_7 за вироком Староміського суду м.Вінниці від 26.11.1998 року не закінчилися.

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна залишилися недослідженими обставини чи звертався вирок Староміського суду м.Вінниці від 26.11.1998 року до виконання , чи видавався виконавчий лист, відкривалося виконавче провадження, чи не закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку, зясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого, справедливого рішення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив задоволити, захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги,суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.4 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення об`єктивних обставин справи.
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва на право власності, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 468 від 27.06.1996 року належить квартири АДРЕСА_1 .

Постановою начальника Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2008 року накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 з метою виконання вироку Староміського районного суду м. Вінниці від 26.11.1998 року в частині конфіскації майна на підставі виконавчого листа від 08.02.1999 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений, вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 26.11.1998 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 117, ч.2 ст. 118, ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
З наданої під час апеляційного розгляду копії вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2014 року вбачається, що 06.03.2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 155 , ч.2 ст.190 КК України. У вступній частині вказаного вироку містяться відомості про судимості ОСОБА_7 , зокрема про те, що останній засуджувався 20.11.2007 року Замостянським районним судом м.Вінниці за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, 26.11.2008 року Замостянським районним судом м.Вінниці за ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
Згідно ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив та не прийняв до уваги, що арешт майна у даній кримінальній справі накладався з метою виконання вироку суду в частині конфіскації майна. Строки давності в даному випадку не закінчилися, оскільки ОСОБА_7 в подальшому притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів середньої тяжкості.
Враховуючи зазначене, помилковими є твердження суду першої інстанції, що з моменту виконання вироку в частині конфіскації майна минуло 10 років, тому відпала потреба в застосуванні арешту на майно.
Крім цього, вирок Староміського районного суду м. Вінниці від 26.11.1998 року в частині конфіскації майна ОСОБА_7 до цього часу безпідставно невиконано, тому підстави для задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна відстуні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора , що строки давності виконання додаткового покарання , призначеного ОСОБА_7 за вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 26.11.1998 року не закінчилися є належним чином обгрунтованими.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, підлягають задоволенню, судове рішення скасуванню, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 , 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Задоволити апеляційну скаргу прокурора .

Скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2018 року про задоволення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 18.03.2008 року на майно ОСОБА_7 , а саме: частку квартири АДРЕСА_1 .
В задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно оригіналу: Суддя: