У Х В А Л А
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 348/1457/17
Провадження № 1-кп/348/41/19

21 лютого 2019 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження №0000464 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України,-

встановив:

В провадженні Надвірнянського районного суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 15.01.2019 року обвинуваченому продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.03.2019 року.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про необхідності подальшого продовження строку тримання під вартою, в зв`язку із існуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений може переховуватись від суду або вчинити інший злочин.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечили проти продовження строку тримання його під вартою, просять звільнити його з-під варти та змінити йому обраний запобіжний захід на домашній арешт цілодобово, зазначили, що прокурором знову не доведено наявність обґрунтованих ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши учасників судового розгляду, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме, ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

В даному випадку підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_6 кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявні наведені ризики надалі є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

Вирішуючи питання про обрання чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу увигляді тримання під вартою, судом враховуються дані про особу останнього, який офіційно ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, дане кримінальне правопорушення вчинив в період не знятої та непогашено судимості, що може свідчити про його наміри переховуватись від суду, схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень, обвинувачується у вчиненні умисних злочинів з корисливим мотивом, за вчинення одного з яких законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років; докази, передбачені ст. 84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту, у цей період, судом не досліджені, тому з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

Обставини по даному кримінальному провадженні з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, так як такі не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. За сукупності всіх обставин, суд, приймаючи до уваги дані про його особу, сімейний стан, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Одночасно, суд вважає за необхідне відмовити в застосуванні більш м"якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, оскільки останнім та його захисником не надано жодної інформації щодо місця проживання та намірів обвинуваченого ОСОБА_6 дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків.

Розглядаючи можливість альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, суд з урахуванням вищенаведених ознак вважає його такими, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також при цьому суд враховує, що запобіжний захід має на меті, зокрема, попередження спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

Вирішуючи дане питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей.

Крім того, зважаючи на те що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, об"ємом доказів, які ще необхідно дослідити в судовому засіданні, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи викладене та те, що спливає строк з дня продовження дії існуючого запобіжного заходу, та немає реальної можливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто тобто до 21.04.2019 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177-178, 331, 369 КПК України, суд, -

ухвалив:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12) строком на 60 (шістдесят) днів - по 21 квітня 2019 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1