Справа № 192/2161/18
Провадження № 1-в/201/421/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строку попереднього ув`язнення до призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, про зарахування у строк покарання його попереднього ув`язнення під час перебування у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений, а також представник виправної колонії у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, при цьому просили суд проводити розгляд справи без їх участі, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання останніх не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки вважала вимоги останнього такими, що не ґрунтуються на положеннях кримінально-процесуального закону.

Дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього документи, суд доходить до таких правових висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Вимогами ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків, суд визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України і засуджено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, при цьому початок строку відбування покарання останньому було визначено рахувати з часу його фактичного затримання 06 серпня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року вищезазначений вирок суду був залишений без змін, а засудженому ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06 серпня 2015 року до 19 січня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Викладені обставини свідчать про те, що засудженому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року було зараховано строк його попереднього ув`язнення у строк призначеного йому вироком суду покарання з моменту затримання до набрання вироком законної сили, а отже, в цій частині судом порушень прав засудженого не встановлено.

Щодо доводів, викладених у клопотанні засудженого ОСОБА_4 про необхідність зарахування йому у строк призначеного вироком суду покарання, строк, протягом якого він перебував у слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили і до направлення його для відбування покарання у виправну колонію, то суд вважає їх такими, що не узгоджуються із положеннями Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Зокрема, частина 1 вищевказаного Закону передбачає, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Статтею 2 встановлено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що вироком суду від 06 листопада 2015 року та ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 січня 2016 року засудженому ОСОБА_4 вже було зараховано у строк призначеного вироком суду покарання, строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з моменту його затримання до набрання вироком законної сили з дотриманням вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, нових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 положень вказаного Закону, судом не встановлено, у зв`язку із чим, клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строку попереднього ув`язнення до призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1