Дата документу 13.11.2018 Справа № 335/5049/18
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/26/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/5049/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року,
в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року клопотання слідчого Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 залишено без задоволення.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 02 серпня 2018 року, заборонивши ОСОБА_8 залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; за наявності здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Визначено строк дії вказаної ухвали до 02 серпня 2018 року .

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні слідчого відділу Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001161 від 04 травня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 04 травня 2018 року, приблизно о 03 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись в районі трамвайної зупинки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», яка розташована по вул. Перемоги 80 в м. Запоріжжі, будучи особою, що раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини «Метамфетамін» у великому розмірі, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого біля вказаної трамвайної зупинки, 2 поліетиленових ЗІП пакети, в яких знаходилося 14 поліетиленових ЗІП пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта № 7 722 від «22» травня 2018 року, являється психотропною речовиною «Метамфетамін» загальною масою в перерахунку на основу складає 3,011 грам, які поклав до правого карману своєї курточки, тим самим незаконно придбав психотропну речовину «Метамфетамін». Вказану психотропну речовину ОСОБА_8 збирався перенести до місця свого проживання, саме до будинку АДРЕСА_1 , але незаконно зберігаючи при собі з метою її подальшого збуту, знаходячись біля вказаної трамвайної зупинки був зупинений співробітниками поліції, якими в ході проведення огляду, було виявлено та вилучено пакети з психотропною речовиною «Метамфетамін». Таким чином, ОСОБА_8 , внаслідок своїх умисних дій, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, у великому розмірі, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Слідчий в клопотанні вказує на необхідність обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 саме у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що вказаний запобіжний захід є єдино можливим заходом забезпечення, оскільки більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Залишаючи без задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, виходячи з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, прийшла до висновку про наявність обґрунтованої підозри про ймовірну причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин. Вказує, що у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України. Органом досудового розслідування шляхом внесення відповідного клопотання ініційовано питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Між тим, доводи клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені. ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак раніше не засуджений, має місце реєстрації та постійне місце проживання, має на утриманні малолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки. Враховуючи характер висунутої підозри, з врахуванням позитивних характеристик підозрюваного ОСОБА_8 , а також відсутність даних про наявність з його сторони спроб ухилитися від органу досудового розслідування та перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, про що в тому числі свідчить його явки за викликом до органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя прийшла до висновку, що застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, а відтак клопотання залишила без задоволення. Оцінивши в сукупності всі вищезгадані обставини, слідчий суддя прийшла до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_8 та тяжкості висунутої йому підозри і зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень, прокурор, вказує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, а викладені в ній обставини не є підставою для відмови у задоволенні клопотання. Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років. Ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, заявлений у клопотання слідчого, підтверджується тими обставинами, що 26.03.2018 року слідчим суддею ОСОБА_11 відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак нехтуючи покладеними на нього обов`язками, ОСОБА_8 залишив своє місце проживання та о 04. год.35хв.був зупинений співробітниками поліції, які при проведенні його огляду виявили наркотичні засоби. А враховуючи відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, роботи, будь-яких офіціальних джерел доходів, наявність інших кримінальних проваджень за аналогічні злочини та щодо незаконного поводження з вогнепальною зброєю та вибуховими пристроями, доведеним є ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Всі викладені факти вказують, що ОСОБА_8 є суспільно небезпечною особою, і інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, а тому рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 є безпідставним та не обґрунтованим.

На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.07.2018 року включно.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшла до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчий суддя прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, суспільно небезпечні наслідки, які настали, та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).

Колегія суддів, з урахуванням даних, щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий, однак у відношенні якого, на розгляді в суді перебувають декілька кримінальних проваджень, він також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому, слід зауважити, що матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Крім того, під час апеляційного розгляду судом було встановлено, що на теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню завершено, обвинувальний акт разом з доданими до нього документами були спрямовані до суду для розгляду по суті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування до 02 серпня 2018 року, заборонивши ОСОБА_8 залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4