ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

м. Київ
справа № 687/914/17
провадження № 51799км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року в кримінальному проваджені № 0000123 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кугаївці та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судове рішення щодо яких в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося.
Судом встановлено, що 22 травня 2017 року приблизно о 19:00 у с. Гайове Чемеровецького району Хмельницької області ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на території домогосподарства, яке перебувало у користуванні ОСОБА_10 , разом проникли до житлового будинку та господарських приміщень, звідки таємно викрали побутову електротехніку, предмети домашнього вжитку, металевий кухонний посуд та інше майно, усього на загальну суму 11783 грн.
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора 24 жовтня 2017 року Апеляційний суд Хмельницької області вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким призначив йому за ч. 3 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити вирок апеляційного суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування судом закону, який підлягає застосуванню), призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.
На думку засудженого, при призначенні покарання апеляційний суд належним чином не врахував його щирого каяття в скоєному, активного сприяння у розкритті злочину, позитивну характеристику та дані досудової доповіді державної служби пробації про можливість виправлення без позбавлення чи обмеження волі, а також те, що після ухвалення вироку місцевого суду він відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 вимоги своєї скарги підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 з касаційною скаргою засудженого не погодилася та просила Суд залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги, однак у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з матеріалів провадження, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався. Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання апеляційний суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з положеннями ст. 12 КК відноситься до тяжких, дані про особу засудженого, котрий раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, його позитивну характеристику та думку потерпілого ОСОБА_10 , який наполягав на призначені засудженому суворого покарання.
Не залишив поза увагою апеляційний суд і щире каяття засудженого у вчиненому, яке врахував як обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують його.
Повною мірою врахувавши ці обставини, в тому числі й ті, на які засуджений посилається у касаційній скарзі, незважаючи на його попередні судимості за умисні злочини, апеляційний суд визнав за можливе пом`якшити йому покарання призначене судом першої інстанції та визначити таке у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті кримінального закону за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Таким чином, при призначенні покарання засудженому апеляційний суд дотримався приписів статей 50 та 65 КК. Призначене цим судом ОСОБА_5 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості колегія суддівне вбачає.
За правилами ст. 75 КК, якщо при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказана норма закону визначає, що суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають суду достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення особи можливе без відбування призначеного покарання.
Питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відноситься до дискреційних повноважень суду і є його правом, а не обов`язком.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.
Так, вироком Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2014 року ОСОБА_5 був засуджений за ч. 1 ст. 121 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до покарання у вигляді позбавлення волі за злочин вчинений ним 06 червня 2014 року та був звільнений з місць відбування покарання 11 квітня 2016 року.
28 січня 2017 року він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК, за який вироком того ж місцевого суду 07 березня 2017 року був засуджений до трьох місяців арешту.
Звільнившись після відбування даного покарання 05 травня 2017 року він майже через два тижні (22 травня 2017 року) знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин проти власності за який був засуджений у даному кримінальному провадженні.
У досудовій доповіді Чемеровецького районного сектору з питань пробації Центрально-Західного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в матеріалах кримінального провадження, на яку посилається засуджений у касаційній скарзі, хоча і вказано про можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі за умови зменшення впливу криміногенних факторів, однак у той же час звернуто увагу на високий ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства.
Зважаючи на вказані ризики та дані про схильність ОСОБА_5 до вчинення умисних злочинів колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неможливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання, а тому, погодившись із доводами апеляційної скарги прокурора, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувала та ухвалила новий вирок, яким призначила йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК.
Такий висновок колегія суддів апеляційного суду зробила з урахуванням обставин справи, тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого. Підстав ставити під сумнів правильність цього висновку, як і підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, як він просить у скарзі, Суд не вбачає.
Вирок апеляційного суду є належним чином умотивованим та обґрунтованим, і за змістом відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою зміну чи скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року щодо нього без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3