ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/707/19
провадження № 1-кс/753/625/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі: представника потерпілого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на рішення прокурора про закриття кримінального провадження № 0006017,

В С Т А Н О В И В:

08.01.2019 представник ОСОБА_3 , діючи в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 від 14.12.2018 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006017, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України.

На обґрунтування скарги представник потерпілого вказала, що слідчим під процесуальним керівництвом прокурора не було проведено усіх слідчих (розшукових) дій, необхідних для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: не було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 для відшукання отриманих ним від потерпілого грошових коштів та речей, що знаходились у транспортному засобі; не допитано ОСОБА_7 , який видав потерпілому довіреність на розпорядження транспортним засобом, та не встановлена його роль у заволодінні грошовими коштами потерпілого. До того ж висновки прокурора про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам. Так, в оскаржуваній постанові прокурор безпідставно послався на показання підозрюваного ОСОБА_6 , при цьому не надав належної оцінки тій обставині, що матеріали справи не містять жодних підтверджень щодо придбання потерпілим транспортного засобу з розстроченням платежу. Також прокурором не було прийнято до уваги, що потерпілий сплатив кошти за транспортний засіб, і між ним та ОСОБА_6 не існувало жодних домовленості про його повернення на вимогу останнього.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 вважав скаргу необґрунтованою пославшись на те, що проведене досудове розслідування було повним, всебічним і об`єктивним, а постанова про закриття кримінального провадження винесена при наявності законних підстав.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0006017, слідчий суддя встановив такі обставини.

Вказане кримінальне провадження було внесене до ЄРДР 30.04.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Підставою внесення до ЄРДР відомостей про злочин стала заява ОСОБА_8 про те, що 29.04.2013 за адресою: м. Київ, пр-т П.Григоренка, 39-А, вона виявила відсутність автомобіля «Мерседес», д.н.з НОМЕР_1 , вартістю 18 500 дол. США.

26.12.2015 на підставі рапорту слідчого до ЄРДР в рамках вищевказаного кримінального провадження було внесено відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Цього ж числа ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, скоєних за таких обставин.

У 2013 р. ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном шляхом обману в мережі Інтернет розмістив оголошення про продаж автомобіля «Мерседес», д.н.з НОМЕР_1 , яким він мав право користуватися та розпоряджатися на підставі довіреності, виданої на його ім`я від імені ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_6 під приводом продажу вищевказаного автомобіля отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 17 500 дол. США та передав останньому автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію, один комплект ключів та довіреність, видану на його ім`я від імені ОСОБА_7 . 29.04.2013 ОСОБА_6 незаконно заволодів вищевказаним автомобілем, скориставшись другим комплектом ключів від нього.

14.12.2018 прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, з підстав відсутності в його діяннях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження прокурор послався, зокрема, на такі обставини: при складенні письмового повідомлення про підозру застосовано два взаємовиключні склади злочину; ОСОБА_6 як особа, уповноважена на користування та розпорядження транспортним засобом, не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України; в ході досудового розслідування встановлено факт існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договірних відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортного засобу і не отримано об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 ввів ОСОБА_5 в оману; відсутність документального підтвердження боргових відносин не дає можливості встановити точну суму коштів, що передавалась відповідно до домовленостей.

Даючи оцінку доводам скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної постанови, суд керується загальними положеннями кримінального провадження, нормами кримінального процесуального закону, які визначають порядок (процедуру) кримінального провадження, та нормами кримінального закону, які визначають відповідальність за злочини згідно з внесеною до ЄРДР правовою кваліфікацією.

Так, згідно положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо.

Ч. 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження …, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (ст. 91 КПК України).

Відповідно до положень ст. 93 цього Кодексу сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних (слідчих) розшукових дій, витребування та отримання речей, документів тощо, проведення інших процесуальних дій.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК).

Належними є докази які прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК).

За приписом п. 2) ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити: відомості про зміст обставин, яка є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 11 КК України дає загальне визначення поняття злочину, яке містить у собі сукупність ознак, обов`язкових для будь-якого конкретного злочину. Такими ознаками є суспільна небезпечність діяння, передбаченість його Кримінальним кодексом, винність та вчинення його суб`єктом злочину.

За змістом диспозиції ст. 289 КК України об`єктивна сторона цього злочину виражається у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто протиправному вилученні будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Вилучення транспортного засобу особою, яка має право користуватися чи розпоряджатися ним на підставі договору або закону, виключає такий обов`язків елемент цього складу злочину як незаконність.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 не набув у законний спосіб права на транспортний засіб, натомість ОСОБА_6 на підставі чинної довіреності мав право користуватися та розпоряджатися вищевказаним автомобілем, в тому числі укладати щодо нього договори цивільно-правового характеру.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає висновок прокурора про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, достатньо обґрунтованим, а постанову про закриття кримінального провадження в цій частині мотивованою і такою, що відповідає закону.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 190 КК України, полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Особливість шахрайства полягає в тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на таке майно вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити.

Прокурор дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 ознак шахрайства на підставі показань самого підозрюваного, який стверджував, що забрав автомобіль на підставі попередніх домовленостей, оскільки ОСОБА_10 не виконував усний договір купівлі-продажу автомобіля на умовах розстрочки, а також показань власника автомобіля ОСОБА_11 та її чоловіка ОСОБА_9 , який підтвердив, що дійсно видав ОСОБА_6 довіреність.

Водночас прокурор, поклавши в обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження показання зазначених осіб, не дав оцінки тій обставині, що і ОСОБА_5 і ОСОБА_6 надали органу досудового розслідування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (обидва на ім`я ОСОБА_11 ) з однаковими серією та номером, а саме: СРБ № 892623, але різними типографічними даними, які відповідно до висновку експертизи в цілому відповідають аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу.

В подальшому досудовим розслідуванням було встановлено, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 було персоналізовано на власника автомобіля Хонда ОСОБА_12 та відвантажено до МРЕВ № 5 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Наведене дає підстави стверджувати, що обидва свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є підробкою досить високої якості.

До того прокурор не надав оцінки наданій потерпілим довіреності, наче б-то виданій на його ім`я від імені ОСОБА_7 , який діяв в порядку передоручення від імені ОСОБА_11 . З показань потерпілого вбачається, що цю довіреність йому надав ОСОБА_6 .

Оскільки досудовим розслідуванням достовірно встановлено, що вищевказана двіреність є підробкою, є необхідність встановити особу ОСОБА_7 та перевірити його на можливу причетність до вчинення кримінального прввопорушення

Не була дана оцінка і суперечностям в показаннях ОСОБА_6 , який неодноразово змінював свої показання і спочатку взагалі заперечував факт знайомства ОСОБА_5 та стверджував, що автомобіль нікому не передавав і гроші не отримував, а також суттєвим суперечностям в показаннях подружжя ОСОБА_13 та невідповідність їх показань щодо часу та обставин придбання автомобіля даним, внесеним до бази даних ДАІ та свідоцтва про його реєстрацію.

Окрім того прокурор не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, що є істотною обставиною, яка характеризує його особу.

Натомість показання потерпілого впродовж усього досудового розслідування були логічними, послідовними і такими, що узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , які впізнали ОСОБА_6 за фотознімками та підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_5 передавав останньому грошові кошти.

Сукупність встановлених досудовим розслідуванням фактів та даних, зокрема, повідомлені підозрюваним потерпілому обставини щодо походження автомобіля (пригнав з Польщі), факти неодноразово перетину підозрюваним кордону України з Польщею, вступ у справу адвоката ОСОБА_11 та подання ним численних клопотань про повернення автомобіля та ураховуючи, що на ім`я безробітної мешканки м. Львова ОСОБА_11 зареєстровано величезну кількість транспортних засобів сумнівного походження, дають підстави припускати, що ОСОБА_6 , подружжя ОСОБА_13 та інші особи входять до злочинної групи, учасники якої незаконно доставляють в Україну транспортні засоби, легалізують їх шляхом підроблення реєстраційних документів та під приводом продажу таких транспортних засобів заволодівають чужим майном.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що висновок прокурора про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, не ґрунтується на сукупності зібраних доказів, а досудове розслідування не є повним і об`єктивним.

Вищевикладене беззаперечно свідчить про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам ст. 110, 284 КПК України, що є підставою для її скасування.

Керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 від 14 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006017, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України, а матеріали повернути до Київської місцевої прокуратури № 2 для надання вказівок та продовження досудового розслідування.

В решті скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: