Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 738/342/18
провадження № 51-9750ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000044 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, останній раз вироком Менського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2017 року за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений не погоджується з вироком місцевого суду й ухвалою суду апеляційної інстанції через неповноту судового розгляду й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить скасувати ці судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, посилаючись формально на порушення місцевим судом положень статей 22, 92, 93, 349, 350 КПК, засуджений у касаційній скарзі не навів конкретних аргументів на обґрунтування власної позиції щодо незаконності вироку з цієї підстави відповідно до

ст. 438 цього Кодексу з урахуванням положень ст. 412 КПК, оскільки не зазначив конкретно, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду. Натомість засуджений посилається на неповноту судового розгляду, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також касаційна скарга засудженого, крім посилань на порушення статей 409 і

412 КПК, не містить конкретних доводів щодо незаконності ухвали суду апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі засудженого не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги в порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд не дослідив, не перевірив та не оцінив,внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, в порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копій судових рішень, які оскаржуються.
Це є не лише формальним порушенням вимог ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання скаржником вимог статей 424, 426 цього Кодексу та розглянути касаційну скаргу по суті.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3