Справа № 686/3856/18
30 січня 2019 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь, Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ОСОБА_7 02.11.2016 близько 18 год. 35 хв. керуючи автомобілем «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Панаса Мирного зі сторони вул. Кармелюка в напрямку до вул. Залізняка, м. Хмельницького, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований перед перехрестям вул. Панаса МирногоЗалізняка, в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), не звернув увагу на те, що легковий автомобіль, який рухався попереду по проїзній частині вул. Панаса Мирного зі сторони вул. Кармелюка в напрямку до вул. Залізняка у правій крайній смузі руху в попутному напрямку, зупинився, щоб пропустити пішохода, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході, до якого він наближався немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкості руху та не зупинив керований ним транспортний засіб, у свою чергу, продовжив рух, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вул. Панаса Мирного по нерегульованому пішохідному переході із права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- закритого косо-поперечного багато-уламкового перелому тіла великогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків, закритого косо-поперечного уламкового перелому ближчого (проксимального) кінця малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.18.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 зміст, якого полягає в наступному:
- якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Вищевказане порушення ОСОБА_7 вимог пункту 18.4. Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 .
Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України.
Вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди підтвердила в суді потерпіла ОСОБА_5 .
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, заслухавши думку представника потерпілої, дослідивши характеризуючі дані, прийшов до висновку, що вина обвинуваченогоОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена у судовому засіданні повністю.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні одну неповнолітню та двох малолітніх дітей, а також дідуся та бабусю похилого віку, що є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно із ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, а також досудову доповідь щодо обвинуваченого, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.
Прокурор та представник потерпілої в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до вимог п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які на день набрання чинності цим Законом мають на утриманні неповнолітніх дітей.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таким чином, ОСОБА_7 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
Враховуючи, що ОСОБА_7 є особою на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується є необережним злочином, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
При вирішенні цивільних позовів прокурора та потерпілої ОСОБА_5 до відповідачів ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), з урахуванням зменшених позовних вимог представником потерпілої про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10 882, 26 грн., суд виходить з наступного.
У відповідності до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Частиною 1 ст. 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
У відповідності до ст.ст. 22, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом вказаного Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Із позовної заяви із зменшеними позовними вимогами вбачається, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпіла понесла матеріальні витрати на лікування в сумі 10 882 грн. 26 коп., що підтверджується належними доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження. Зокрема, потерпіла понесла витрати на придбання ліків під час лікування.
Витрати на лікування на загальну суму 10 882 грн. 26 коп., підтверджуються чеками, а тому суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», саме як з належного відповідача по справі.
Представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» повідомлена про час та місце судового засідання, до суду не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Позовні вимоги до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» даним товариством, відповідно до письмових заперечень, не визнаються, оскільки ОСОБА_5 до страхової компанії не зверталась, про дорожньо транспортну пригоду не повідомляла, заяву про виплату страхового відшкодування не подавала.
Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача та обсяг відповідальності, який покладається при її відшкодуванні на кожного із відповідачів, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій визнано обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, що полягає в перенесених нею моральних стражданнях та фізичному болі в зв`язку із заподіянням вищевказаних тілесних ушкоджень, вимушених змінах звичного для нею способу життя на період лікування.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги тяжкість заподіяних позивачу тілесних ушкоджень, характер, обсяг, тривалість моральних страждань та керуючись принципами справедливості та виваженості, виходить з засад добросовісності та розумності та приходить до висновку, що сума спричиненої моральної шкоди, зазначена позивачем в сумі 50 000 грн., з урахуванням обставин справи та зібраних по ній доказів у їх сукупності, є завищеною, і визначає її у сумі 15 000 грн.
Згідно ст. 26-1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» як страховика має бути стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 10 882 грн. 26 коп., - суд приходить до висновку, що на користь останньої із вказаного страховика підлягає стягненню моральна шкода в сумі 544 грн. 11 коп. (5 відсотків від 10 882 грн. 26 коп., - страхової виплати за шкоду, заподіяну її здоров`ю, що підлягає стягненню), а решта визначеної судом суми на відшкодування моральної шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності, відповідно до ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_7 , в сумі 4999 грн. 26 коп., оскільки суд враховує часткове відшкодування обвинуваченим потерпілій моральної шкоді в розмірі 10 000 грн. 74 коп.
В справі заявлений цивільний позов прокурором в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА, Хмельницької обласної лікарні про стягнення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 9972 грн. 68 коп.
Цивільний позов прокурора, який обвинувачений визнав повністю, підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.
Речові докази по справі вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в порядку ст. 124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, 85, 86 КК України, ст.3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,-
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання.
Цивільні позов прокурора Хмельницької місцевої прокуратури задовольнити повністю.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 4999 (чотири дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 26 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_5 10 882 (десять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 26 коп., на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю та 544 грн. (п`ятсот сорок чотири) 11 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 11 426 (одинадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 37 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 2638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 64 коп.
Речовий доказ автомобіль «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_7 , - залишити останньому за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: