Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше в порядку п.6 ст.89 КК України не судимого, засуджено за ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (всім) років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 10 квітня 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 10 квітня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід залишено попередній - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи №219 від 14.05.2018 у сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн.; судової експертизи №59 від 17.05.2018 у сумі 5181 (п`ять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 50 коп.; судової експертизи №60 від 25.05.2018 у сумі 2747 (дві тисячі сімсот сорок сім) грн. 54 коп.; судової експертизи №61 від 22.05.2018 у сумі 4427 (чотири тисячі чотириста двадцять сім) грн. 10 коп.; судової експертизи №62 від 18.05.2018 у сумі 6584 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 46 коп.; судової експертизи №73 від 25.05.2018 у сумі 2747 (дві тисячі сімсот сорок сім) грн. 54 коп.
У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 10 квітня 2018 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання, а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення і суспільно небезпечний характер власних дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_11 , умисно наніс їй ряд ударів кулаками рук в ділянку обличчя, голови та тулуба, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді правобічної півкулевої субдуральної гематоми та субарахноїдальних крововиливів правої та лівої скроневих та правої потиличної долей, які згідно висновку судово-медичної експертизи №200 від 20.06.2018 року належать до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої, а також тілесні ушкодження у вигляді множинних синців та саден обличчя, верхніх кінцівок та попереку, забійно-рваної рани лівої вушної раковини, забою м`яких тканин волосистої частини голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи №200 від 20.06.2018 року належать до легкого ступеня тяжкості, і крім цього тілесні ушкодження у вигляді множинних зламів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях із зоною забою нижньої долі правої легені, які згідно висновку судово-медичної експертизи №200 від 20.06.2018 року належать до категорії середнього ступеня тяжкості.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , оскаржує його з мотивів неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що місцевий суд при ухваленні вироку та обранні виду та міри покарання порушив вимоги ст.65 КК України та постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року. Зокрема суд помилково до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відніс рецидив злочинів та неправильно застосував ст.34 КК України, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України 10.04.2018 року обвинувачений вважався не судимим згідно з нормами ст.89 цього ж Кодексу. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Виключити із вступної частини вироку вказівку про наявність у ОСОБА_7 судимості за ч.1 ст.122, ч.1 ст.119, ст.70 КК України згідно вироку Луцького міськрайонного суду від 09.07.2018 року. Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочинів. В решті вирок суду залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності своєї винуватості та правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.121 КК України, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вказує про те, що він під час досудового розслідування свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, детально та послідовно повідомив усі обставини вчиненого злочину, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий не наполягав на суворому покаранні, а навпаки просив призначити більш м`яке покарання. Зважаючи на дані обставини, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначивши покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`якого покарання ніж передбачено законом.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, доводи прокурора, обвинуваченого, його захисника, які кожен окремо підтримали свої апеляційні скарги, думку потерпілого, який вважав, що покарання обвинуваченому слід пом`якшити, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України та доведеність його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні в апеляційних скаргах ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд вирок суду у цій частині не перевіряє.

Колегія суддів вважає підставними посилання прокурора про виключення із оскаржуваного вироку такої обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів.
Відповідно до п.6 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Із вимоги УІАП ГУНП у Волинській області (а.с. 34) та інформації Луцького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області №9п/3/1/7402 від 04.09.2018 року (а.с.110) вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року за ч.1 ст.122, ч.1 ст.119 КК України до 3 років обмеження волі; 10.09.2013 року ухвалою Рівненського районного суду згідно із ст.82 КК України ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 10 місяців 20 днів на випрані роботи з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави; ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.05.2014 року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 скорочено половину невідбутої частини покарання у виді виправних робіт: 1 рік 6 місяців (станом на 19.04.2014 року невідбута частина покарання становить 1 рік 6 місяців). 02.09.2014 року ОСОБА_7 знятий з обліку Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2014 року про умовно-дострокове звільнення на 4 місяці 28 днів. Станом на 04.09.2018 року ОСОБА_7 на обліку Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області не перебував.
Таким чином, судимість за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року є погашеною в розумінні п.6 ст.89 КК України, оскільки до вчинення ОСОБА_7 10 квітня 2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, пройшло більше двох років з дня відбуття обвинуваченим покарання.
З вищенаведеного вбачається, що посилання місцевого суду у вироку на непогашену судимість обвинуваченого ОСОБА_7 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року за ч.1 ст.122, ч.1 ст.119, ст.70 КК України, а також таку обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочинів, є неправильним, а тому підлягають виключенню з вироку.
Враховуючи вищенаведене, вирок в цій частині підлягає зміні шляхом виключення із його вступної частини посилання про наявність у ОСОБА_7 судимості за ч.1 ст.122, ч.1 ст.119, ст.70 КК України відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року та мотивувальної частини, - посилання на наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Проте такі доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Так, відповідно до статтей 50 та 65 КК України, які визначають мету та загальні засади призначення покарань, пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначає покарання у межах санкції статті (частини) статті Особливої частини Кодексу та з врахуванням вимог положень Загальної частини цього Кодексу. При цьому, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання за ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, посередню його характеристику, а також врахувавши обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, а також за наявності обставин, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і вчинення злочину щодо особи похилого віку, обґрунтовано прийшов до переконання про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

При цьому на думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`якого покарання ніж передбачено законом, як про це просить ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури задовольнити.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2018 щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання про наявність у ОСОБА_7 судимості за ч.1 ст.122, ч.1 ст.119, ст.70 КК України відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року та мотивувальної частини вироку, - посилання на наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочинів.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді