Рівненський апеляційний суд
______________________________________________копія:_________
У Х В А Л А
Іменем України

15 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) із державною установою «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі ДУ «Городищенська ВК (№96)» судове провадження за клопотанням ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживав до засудження у АДРЕСА_1 , засудженого вироком колегії суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року за ч.3 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України, який було частково скасовано вироком Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у частині призначеного покарання засудженому та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 апеляційним судом у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією майна) від 15 листопада 2018 року про застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»;

За участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

представника ДУ «Городищенська ВК (№96)» - ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року відносно нього скасувати та винести інше справедливе рішення по його справі та зарахувати йому час його перебування в СІЗО м.Києва із розрахунку: один день за два дні позбавлення волі, згідно ч.5 ст.72 КК України, а саме за період з 17-го жовтня 2016 року по 10 те червня 2017 року, а також з 10 листопада 2017 року по 07 червня 2018 року.

Згідно оскаржуваної ухвали, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно нього Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а саме зарахування у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строку перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 17-го жовтня 2016 року по 10-те червня 2017 року та з 10-го листопада 2017 року по 12-те червня 2018 року, із розрахунку: один день тримання під вартою в СІЗО за два дні позбавлення волі відмовлено. Крім того, прийнято рішення про направлення копію ухвали засудженому, прокурору та начальнику державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (далі ДУ «Городищенська ВК») для відома.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 вважає дане рішення необґрунтованим та таким, що порушує його права, а тому, на його думку, підлягає скасуванню. Додає, що під час його перебування у СІЗО м.Києва діяв «так званий «Закон Савченко», тобто він у цей час перебував у попередньому ув`язненні із іншими ув`язненими, а тому вважає, що дія цього закону також повинна на нього поширюватись, що є підставою для зарахування строку такого ув`язнення у строк покарання. Крім того додає, що як прецедент в аналогічній справі відносно іншого засудженого, Рівненський районний суд постановляв рішення про задоволення клопотання засудженого та зараховував останньому строк з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі вимог ч.5 ст.72 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що засуджений з моменту затримання 13 червня 2015 року до набрання 03 серпня 2016 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, в частині продовження запобіжного заходу та вироком Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року законної сили, утримувався під вартою у зв`язку із попереднім ув`язненням, і саме тому вироком Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року вказаний строк було зараховано йому із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Поряд із цим, з моменту набрання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року законної сили, строк дії запобіжного заходу обраного щодо ОСОБА_4 , а саме - у вигляді тримання під вартою закінчився, і він утримувався в установі попереднього ув`язнення в зв`язку із виконанням покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року, що набрав законної сили. За таких обставин суд дійшов висновку, що строк перебування засудженого у слідчому ізоляторі після 03 серпня 2016 року не може бути зарахований у строк попереднього ув`язнення за вказаним вироком, оскільки дане перебування ОСОБА_4 в установах попереднього ув`язнення було уже на стадії виконання вироку, а це - у контексті ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - не підпадає під вимоги ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 , який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника ДУ «Городищенська ВК» - ОСОБА_7 , який погодився із доводами апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 та просив задовольнити скаргу, пояснення прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваного засудженим судового рішення, зокрема і положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також норм закону України про кримінальну відповідальність, дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та КПК України.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Частиною четвертою ст.532 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як підтверджується матеріалами судового провадження, вирок колегії суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року за ч.3 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.70 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 було частково скасовано вироком Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у частині призначеного покарання та призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією майна, який набрав законної сили у день проголошення вироку апеляційного суду, тобто 03 серпня 2016 року.

Матеріалами судового провадження також встановлено, що вищевказані вироки суду першої та апеляційної інстанції переглядались у касаційному порядку, зокрема за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 , і постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 липня 2018 року було залишено вирок від 18 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та вирок Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року відносно останніх без змін, а касаційні скарги захисників засуджених без задоволення.

Статтею ст.72 КК України встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення за час його перебування в СІЗО м.Києва під час касаційного перегляду кримінального провадження за період з 17-го жовтня 2016 року по 10 те червня 2017 року, а також з 10 листопада 2017 року по 07 червня 2018 року, суд першої інстанції вимог закону України, що встановлюють правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання засудженій особі дотримався у повному обсязі та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, оскільки строк попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні закінчився у день проголошення вироку Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ..

Із вироку Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року вбачається, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, а саме з 13 червня 2015 року до набрання цим вироком суду першої інстанції законної сили, а саме до 03 серпня 2016 року було зараховано із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що спростовує доводи засудженого про перебування його у статусі попереднього ув`язнення після проголошення вироку апеляційного суду.

За таких обставин, оскільки доводи засудженого ОСОБА_4 свого підтвердження при апеляційному розгляді судового провадження свого підтвердження не знайшли та не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону, а також на приписах, закріплених у законі України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України - підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_4 в задоволенні його клопотання від 15 листопада 2018 року про застосування щодо нього Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - протягом такого ж строку з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1