Справа № 359/999/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1401/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

представника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 13 січня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2016 засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.09.2014 до 13.01.2015 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання обчислюється з 27.09.2014, кінець строку відбування покарання -11.05.2021.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 року клопотання задоволено і засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно - достроково від подальшого відбування покарання на 2 роки чотири місяці 16 днів.

Мотивуючи ухвалу суддя послався на те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе позитивно, має два заохочення, стягнень не має, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, а відмова комісії установи про застосування заохочувальних норм у зверненні до суду з питанням умовно-дострокового звільнення засудженого базується на наявності попередніх відмов у переведенні на дільницю ресоціалізації та у заміні невідбутого покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор зазначає, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували про те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для застосування ст.81 КК України. Підкреслює, що судом не взято до уваги рішення комісії про відмову у застосуванні ст. 101 КВК України та ст.82 КК України,характеристики на засудженого від 28.09.2016 року та 16.11.2017 року, за якими засуджений заохочень та стягнень не мав, до виконання вимог персоналу ставився не завжди сумлінно, не завжди мав охайний вигляд, не приймав участі у програмах диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій, а також ту обставину, що ОСОБА_7 працевлаштувався та отримав два заохочення лише перед настанням терміну можливості застосування ст.81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги,представника виправної установи, перевіривши матеріали клопотання та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2,3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 може бути застосовано, якщо засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 з 27 вересня 2014 року знаходиться у місцях позбавлення волі, у Бориспільській виправній колонії №119 - з 14.03.2015р.

Рішенням комісії по застосуванню заохочувальних норм установи від 28.09.2016р. було відмовлено у переведенні ОСОБА_7 до дільниці соціальної реабілітації з тієї причини, що він не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії по застосуванню заохочувальних норм установи від 16.11.2017р. відмовлено ОСОБА_7 у заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі менш м`яким покаранням у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.

Рішенням комісії по застосуванню заохочувальних норм установи від 16.01.2019р. відмовлено у зверненні до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від покарання , оскільки він не довів свого виправлення.

З матеріалів особової справи випливає, що заохочення засудженим ОСОБА_9 отримані 27.04.2018р. та 17.10.2018р., а заяву про залучення його до програм ДВВ «Правова освіта» та «Фізкультура та спорт» ним написані 10.10.2018р. Тобто, як заохочення за сумлінну працю та зразкову поведінку, так і залучення його до програм диференційованого виховного впливу на засуджених, мали місце безпосередньо перед настанням терміну відбуття 2/3 частини покарання, який формально надавав право на звернення до суду по умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та всупереч вимогам законодавства висновок про виправлення засудженого обґрунтував даними про його поведінку та ставлення до праці лише за період, який передував розгляду заяви засудженого, а не за весь період перебування у виправній установі.

За наявності таких даних про особу засудженого, колегія суддів вважає, що матеріалами справи стверджується та обставина, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, проте, висновок суду про його виправлення є помилковим у зв`язку із свою передчасністю.

Крім того, із змісту ч.3 ст.81 КК України випливає, що засуджена за ч.2 ст.121 КК України особа має право на умовно-дострокове звільнення у разі, якщо йому залишилося до відбування менш ніж 1/3 частина призначеного вироком покарання.

Суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання, що становить 2 роки 4 місяці 16 днів, тобто більш ніж 1/3 частина невідбутого покарання, вимог ч.3 ст.81 КК України не дотримався.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 13.01.2015р.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно - достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Бородянського районного суду Київської області від 13 січня 2015р., відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: