Справа № 539/932/19
Провадження № 1-кс/539/367/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.03.2019 року м. Лубни
Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
представника власника майна ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
04.03.2019 року слідчий Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним клопотанням в якому просить: накласти арешт на автомобіль «LANDWIND X6» державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього, який зареєстрований за ТОВ «Лубниземпроект», адреса: Лубенський район, с. Вовчик, вул. Леніна, 117, який на даний час перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
В обґрунтування клопотання зазначено, що накладення арешту на автомобіль «LANDWIND X6» державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього необхідне для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, для збереження слідової інформації та для встановлення всіх обставин вчиненого злочину.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання, зазначив, що вказаний автомобіль може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Зауважив, що автомобіль «LANDWIND X6» державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ТОВ «Лубниземпроект» і є необхідним для здійснення господарської діяльності підприємства. ОСОБА_7 на даний час не є директором ТОВ «Лубниземпроект», як і не є його співробітником. До того ж, ОСОБА_7 не підозрюється у перевезенні наркотичних засобів, а тому вказане майно не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, документи додані до нього, документи надані представником власника майна, вислухавши слідчого та представника власника майна, дійшов висновку про те, що клопотання є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.
Так, як зазначено в клопотанні ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1,2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті психотропної речовини, вчинені повторно. Слід відмітити, що ОСОБА_7 не підозрюється у незаконному перевезенні наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
До клопотання додано роздруківку з інтернет-ресурсу, згідно якої ОСОБА_7 є керівником ТОВ "Лубниземпроект». Однак, в судовому засіданні встановлено, що наказом № 5к від 31.12.2018 року ОСОБА_7 звільнено з посади директора «Лубниземпроект» з 31 грудня 2018 року, а з 3 січня 2019 року він перебуває на обліку як безробітний в Лубенській міськрайонній філії Полтавського ОЦЗ.
Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власником автомобіля «LANDWIND X6», державний номерний знак НОМЕР_1 , на який слідчий просить накласти арешт, з 22.02.2013 року є ТОВ «Лубниземпроект», засновниками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ.
Під час проведення обшуку автомобіля 02.03.2019 року, який проводився за відсутності будь-якого представника власника майна, наркотичних засобів, їх аналогів та прекурсорів не виявлено.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до п 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.
Відповідно до п. 6 розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 визначено, що метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні. При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Із наведених слідчим підстав для арешту майна останнім не доведено, що автомобіль, який на праві власності належить третій особі, був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є доказом у кримінальному провадженні. Підстава для арешту майна як те, що автомобіль є знаряддям вчинення злочину та є речовим доказом по даному кримінальному провадженню є для суду не переконливими, оскільки суд має застосовувати саме даний вид забезпечення кримінального провадження тільки перевпевнившись у тому , що згідно ч.2 ст. 173 КПК України існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З огляду на викладене вище, слідчий суддя вважає, що слідчим не була доведена суду необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який йдеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту. В даному випадку обмеження права власності є не співрозмірним завданням кримінального провадження.
Таким чином, у суді не доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання,
За правилами ст.169 Кримінального процесуального кодексу України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Керуючись ст. ст. 169-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Майно: автомобіль «LANDWIND X6» державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від нього - повернути уповноваженому представнику ТОВ «Лубниземпроект» негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1