Справа №591/5386/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/59/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - особиста порука
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, мешканця АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистої поруки,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити, обравши ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави. Підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України обґрунтовується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами. Вказані злочини скоєні у мовах неочевидності, а тому для встановлення осіб, що їх скоїли та обставин їх скоєння необхідно проводити не лише гласні слідчі розшукові дії, а і негласні слідчі розшукові дії, так як відомості про злочин та особу, яка їх вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Слідчим суддею не наведено, які саме дії вчинені правоохоронним органом з метою спонукання вчинення злочину ОСОБА_7 , а лише констатував про проведення неодноразового допиту ОСОБА_10 , що входить до обов`язку слідчого. Використання імітаційного засобу обумовлювалось тим, що оригінал гранати Ф-1 знищено при проведенні експертизи, а враховуючи небезпеку вибухового предмету для учасників подій так і можливих сторонніх громадян, що мешкають поруч з підозрюваним в багатоповерховому будинку, не було жодної необхідності у проведенні контролю за вчиненням злочину шляхом вручення саме бойової гранати. Передача речей 12.01.2019 року ОСОБА_7 самим ОСОБА_10 здійснювалось в рамках проведення негласної слідчої (розшукової) дії, що проводилась на підставі рішення прокурора, оформленого постановою про контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Орган досудового розслідування ставив за мету перевірити поведінку особи, яка скоїла злочин раніше і які рішення вона прийме після отримання від ОСОБА_10 наданих йому раніше речей. ОСОБА_7 замість того, щоб відмовитися віл отриманого пакету, перевірив його зміст, пересвідчився у наявності своїх речей та залишив його собі, що свідчить про підтвердження обставин скоєння таких злочинів, як хуліганство та і незаконне поводження з бойовими припасами. ОСОБА_10 надавав свідчення про отримання ним на зберігання гранат, як Ф-1 так і РГД-5 саме від ОСОБА_7 , оскільки останній боявся виявлення їх у себе працівниками поліції, під час проведення стосовно нього досудового розслідування у кримінальному провадженню по іншим подіям. Вказані гранати ОСОБА_10 отримав навесні 2018 року і вже в подальшому, за вказівкою ОСОБА_7 , одну із гранат ОСОБА_10 повертав останньому для забезпечення вчинення хуліганських дій біля будинку ОСОБА_11 . Придбання гранат Ф-1 та РГД-5, носіння, зберігання та передачу, вчинене ОСОБА_7 , без передбаченого законом дозволу, навесні 2018 року та серпні 2018 року був закінчений з часу вчинення навіть одного з діянь об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Отже вчиненню хуліганству передували дії ОСОБА_7 по придбанню, зберіганню, носінню та передачі бойових припасів, а саме наступальної осколкової ручної гаранти РГД-5 для вчинення хуліганства, а також придбанню, зберіганню, носінню та передачі гаранти Ф-1.

В обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором наводились факти неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 у іншому кримінальному провадженні, а саме той факт, що за неявку до слідчого упродовж березня 2018 року, стосовно останнього постановлялась ухвала про привід до слідчого, яка не була виконана через переховування від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим ОСОБА_7 оголошувався у розшук. Стороною захисну не надано жодного доказу сумісного проживання підозрюваного з цивільною дружиною, від якої має тримісячну дитину. Натомість проживання ОСОБА_7 окремо від дитини підтверджується протоколом обшуку та затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, так як на час проведення даних процесуальних дій, ОСОБА_7 знаходився за адресою, відмінною від адреси проживання дитини, та пояснив, що саме місце його затримання є фактичним місцем мешкання. Окрім цього та обставина, що ОСОБА_7 усвідомлює суворість міри покарання, яка може бути до нього застосована у разі визнання його винуватим, може слугувати ризиком того, що він може намагатися уникнути покарання та у зв`язку з цим переховуватися від суду. Під час розгляду клопотання депутата Сумської області ОСОБА_12 , шляхом поставлення запитань не було доведено довіру у відповідності до вимог ч. 2 ст. 180 КПК України. Встановлено, що ОСОБА_12 стала депутатом обласної ради завдяки рейтингу партії ВО "Свобода", а не її особистому. Перебуваючи на різних політичних і громадських посадах, остання виконувала покладені на неї обов`язки, не зазначивши вагомих вчинків, які заслуговують на особливу довіру. Застава не може бути застосована, оскільки ОСОБА_7 інкримінується злочин, що вчинений із застосуванням насильства, а також не, що він не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, а отже і достатніх коштів для виплати застави не має. Також неможливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки останній являється уродженцем іншої області, а відтак має можливості залишити постійне проживання в м. Конотоп та виїхати за межі Сумської області.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання від вартою, у зв`язку з необґрунтованістю підозри. Саме по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може обґрунтовувати обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Працівниками МВ УСБУ в Сумській області, заступником начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області за попередньою змовою та за незаконною вказівкою прокурора регіональної прокуратури було не лише здійснено провокацію, а і вчинено завідомо незаконне затримання підозрюваного, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення, крім того порушено недоторканість житла.

До Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим з прокурором Сумської області ОСОБА_6 , звернувся заступник начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 , про застосування відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ОСОБА_7 підозрюється в тому, що у невстановлений під час досудового розслідування час, придбав та у подальшому зберігав дві бойові гранати РГД-5 та Ф-1. Навесні 2018 року, точну дату та час встановити не надалось можливим, з метою уникнення викриття свої протиправних дій пов`язаних із незаконним зберіганням боєприпасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_10 прийняв на зберігання боєприпаси, а саме 2 бойові гранати РГД -5 та Ф-1, які переніс та приховано зберігав за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

21 серпня 2018 року ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вчення хуліганських дій відносно депутата Конотопської міської ради 7 скликання ОСОБА_14 , наказав ОСОБА_10 повернути йому гранату РГД-5. У подальшому вказаний предмет ОСОБА_7 передав для виконання злочину відносно ОСОБА_14 двом невстановленим під час досудового розслідування особам, та наказав ОСОБА_10 провести даних осіб до будинку ОСОБА_14 , де вони повинні були здійснити підрив гранати.

Виконуючи вказівку ОСОБА_7 , 22 серпня 2018 року у нічний час доби ОСОБА_10 разом із двома невстановленими під час досудового розслідування особами, пройшли до будинку ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 , та близько 00 год. 50 хв. під паркан домогосподарства була кинута бойова граната РГД-5, від вибуху якої було ушкоджено майно вказаної особи.

12 січня 2019 року ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , отримав від ОСОБА_10 іншу бойову гранату Ф-1, яку він раніше передав йому на зберігання. Вказану гранату ОСОБА_7 залишив за місцем свого проживання, тобто продовжив її зберігати у себе.

22 серпня 2018 року та 05 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000848 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

12 січня 2019 року ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України та йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області вважав, що є достатні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2019 року, у задоволенні клопотання слідчого щодо обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовлено. Застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного з захисником, прокурора, які підтримали апеляційні скарги, вивчивши матеріали за клопотанням слідчого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Із матеріалів провадження вбачається, що 22 серпня 2018 року, 05 жовтня 2018 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000848 за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України по факту вчинення хуліганства із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та незаконного придбанні, носінні, зберіганні та передачі бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які у своїй сукупності, на даній початковій стадії досудового розслідування є достатніми для такого висновку, а саме: протоколом огляду місця події від 22.08.2018 року, висновком експерта № 19/119/10/88е від 22.12.2018 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 22.08.2018 року, протоколами допитів свідка ОСОБА_10 від 03.10.2018 року, 29.11.2018 року, протоколом огляду місця події від 03.10.2018 року, висновком експерта № 19/119/10/84е від 28.11.2018 року, протоколами допитів підозрюваного ОСОБА_10 від 10.12.2018 року, 28.12.2018 року, 05.01.2019 року, протоколом огляду речей (документів) від 29.11.2018 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.12.2018 року, протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії передбаченої ст. 269 КПК України аудіоконтроль особи від 22.11.2018 року, протоколом обушку від 12.01.2018 року.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у Рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

З такого визначення слідує, що на стадії судового контролю слідчий суддя оцінює докази на предмет їх вагомості, що підтверджується і вимогами ст. 178 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд, крім інших обставин, зобов`язаний оцінити саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування не входить в обговорення питання про провокацію злочину, так як відповідно до практики Європейського суду з прав людини (Рішення «Банніков проти Російської Федерації», «Веселов та інші проти Російської Федерації) висновки про наявність провокації злочину без перевірки обставин та надання їм оцінки є необґрунтованими, оскільки застосування особливих методів слідства, зокрема агентурних, саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Тому критерії визначення наявності провокації, а також оцінка доказів винуватості у вчиненому мають бути предметом судового розгляду, а не судового контролю.

Крім того стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі вірно зазначив, що відповідно до практики Європейського суду, потрібно розмежовувати справи, у яких негласні агенти провокують виникнення злочинного наміру, якого до того не було, від тих, де підозрюваний вже мав намір вчинити злочин.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме вчинення хуліганства із застосуванням предмету спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Тобто вказана кваліфікуюча ознака має місце лише у випадку, коли винний за допомогою названого предмету заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Під час проведення такої слідчої дії як вручення імітаційного засобу ОСОБА_10 для подальшої передачі ОСОБА_7 , орган досудового розслідування створив умови в обстановці максимально наближеної до реальної з метою перевірки дійсних намірів підозрюваного ОСОБА_7 , у діях якого вбачаться ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також спостереження за його поведінкою та прийняттям ним рішень щодо вчинення злочину.

Колегія суддів на підставі наданих матеріалів кримінального провадження встановила наявність достатніх на даному етапі доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий суддя, відмовляючи в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки зазначив, що саме такий вид запобіжного заходу сприятиме запобіганню незаконного впливу ОСОБА_7 на ОСОБА_10 , та є менш суворим ніж тримання під вартою, передбаченого у КПК України запобіжного заходу.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

В контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено в рішенні №7064/05 від 01.06.2006 року «Мамедова проти Росії - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Твердження прокурора про існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки у іншому кримінальному провадженні ОСОБА_7 у зв`язку з неявкою до слідчого, оголошувався у розшук, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Європейський суду з прав людини у своїх рішення зазначає, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначити з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти (рішення "Алєксандр Макаров проти Росії", від 12.03.2009 року; "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 року).

Наявність даного ризику прокурором не доведено, крім того не надано доказів того, що ОСОБА_7 під час судового розгляду іншого кримінального провадження переховувався від суду, належним чином не виконує покладені на нього обов`язки. Крім того небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

Крім того матеріали кримінального провадження спростовують твердження прокурора про відсутність у підозрюваного постійного місця проживання та сталі соціальні зв`язки.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтвердив, що місцем його проживання є квартира АДРЕСА_4 , де безпосередньо проводилися такі слідчі дії як обшук та затримання. Крім того відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Алєксандр Макаров проти Росії" від 12.03.2009 року, саме по собі непостійне місце проживання не створює небезпеки переховування від правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо порушення слідчим суддею норм чинного Кримінального процесуального кодексу України при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, в тому числі і в частині, що стосується порядку визначення поручителів та роз`яснення їм їх обов`язків і обов`язків підозрюваного, то вони є безпідставними.

Так, відповідно до положень ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, оригіналу примірника технічного носія інформації зафіксованого судового засідання, особі, яка була визначена судом поручителем, було роз`яснено у вчиненні яких кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_7 та яке передбачене за них законом покарання, а також було роз`яснено обов`язки та наслідки їх невиконання та які обов`язки, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, покладені на ОСОБА_7 .

Присутня у судовому засіданні поручитель підтвердила згоду про взяття на себе обов`язків та розуміння обсягу її відповідальності та обов`язків як поручителя. Надані матеріали не містять відомостей, які б давали підстави вважати, що визначений судом першої інстанції особи як поручитель ОСОБА_7 не заслуговує на високій ступінь довіри. Також, слідчим суддею зазначено про накладення на поручителя грошового стягнення у разі невиконання покладеного на підозрюваного обов`язків, у відповідності до положень ч. 5 ст. 180 КПК України.

Таким чином, слідчим суддею при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистої поруки та визначення поручителя були дотриманні вимоги ст. 180 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовуючи відносно нього запобіжний захід у виді особистої поруки, діяв у межах та відповідно до чинного законодавства, із повним, всебічним і об`єктивним дослідженням наданих йому матеріалів, а його висновки з приводу того, що стороною обвинувачення не доведено виключних підстав для застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу, такого як тримання під вартою, зроблені на підставі оцінки доводів клопотання та доданих до нього матеріалів, які в своїй сукупності доводять, що запобігти наявному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 в змозі запобіжний захід у виді особистої поруки. Такий вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника, частинами 1 і 2 статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, заперечення проти інших ухвал слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в звязку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень слідчих суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом.

Виходячи із системного тлумачення низки положень КПК України, що стосуються постановлення слідчим суддею ухвал, питання оскарження запобіжного заходу у виді особистої поруки до вказаного переліку не входять, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягають.

За наведених вище обставин,апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновок слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу є законним і обґрунтованим, і підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст.ст. 376, 178, 179, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 січня 2019 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистої поруки залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,