Дата документу Справа № 318/1596/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №318/1596/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/448/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, офіційно не працевлаштованої, з повною середньою освітою, яка має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Енергодарським міським судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року, яким її визнано винною та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 3250 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати її. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. У вироку викладені показання учасників процесу, які ними не надавалися. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наполягали та зазначали, що вони прибули до К-Дніпровської в період часу 11-11:30 год. А конфлікт між сторонами з їх слів відбувся приблизно в 12-00 годині.

Суд не взяв до уваги розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_11 та взагалі не зазначив про них у вироку. Свідок ОСОБА_11 двічі надавав показання, але хто саме спричинив тілесні ушкодження потерпілій, з його показань незрозуміло, на що суд не звернув уваги.

Також суд не звернув увагу на те, що потерпіла та свідки з її боку надавали неправдиві показання стосовно того, що відразу після нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, вона пішла до відділку поліції та написала заяву про скоєння злочину та була допитана, але насправді заява про скоєння злочину була написана потерпілою через більш ніж 2 місяця після вказаних подій. На дані розбіжності сторона захисту неодноразово наголошувала суду.

Висновки експерта не мають доказів, що саме вона нанесла потерпілій легкі тілесні ушкодження, та не підтверджують її провину, тобто матеріали провадження не містять жодного доказу, які б свідчили, що зазначене кримінальне правопорушення вчинила вона.

Також суд не звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження сплати потерпілою послуг адвоката та незаконно стягнув з неї витрати на правову допомогу.

Згідно з вироком суду, 16 березня 2016 року, приблизно о 09-00 год., ОСОБА_6 , яка знаходилася навпроти будівлі закладу «Їдальня», що розташована за адресою: проспект 9 Травня буд. 4 у м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, під час сварки, яка зненацька виникла на підґрунті особистих неприязних стосунків, та маючи умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, з метою реалізації свого злочинного наміру, жіночою сумкою завдала один удар в ділянку голови потерпілої, яку остання під час захисту намагалася прикрити руками, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді садна лівої кісті, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №131 від 22 червня 2016 року, оцінюється як легкі тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_12 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились та подали заяву про проведення апеляційного розгляду у їх відсутність, а також у заяві зазначили, що вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників провадження про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутність потерпілої та її представника, колегія суддів, враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд провадження у відсутність останніх, т.я. вони були своєчасно та належним чином повідомлені про такий розгляд та не виявили бажання брати у ньому участь, їх участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, разом з цим заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності;

прокурора, яка заперечувала проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та вважала, що обвинувачена підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати їм відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 свою вину не визнала, проте не заперечувала сам факт виникнення конфлікту, та суду пояснила, що 16 березня 2016 року приблизно о 09:00 годині вона прибула на автомобілі до Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП України в Запорізькій області. Вона підійшла до ОСОБА_9 з пропозицією вирішити мирним шляхом існуючі між ними сусідські суперечності. Однак, ОСОБА_9 у відповідь здійснила їй плювок в обличчя. Вона намагалася відмахнутися рукою, внаслідок чого ненавмисно могла зачепити рукою потерпілу.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 16 березня 2016 року о 09:00 годині вона під`їхала до Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП України в Запорізькій області. Згодом на автомобілі під`їхала ОСОБА_6 , яка підійшла до її автомобіля і почала наносити по ньому удари ногами. Вийшовши з автомобіля з метою з`ясування такої поведінки, вона несподівано отримала удар жіночою сумкою по обличчю та прикрила своє обличчя руками, намагаючись захиститися від нападу. Після завершення конфлікту у неї виявилася розсіченою ділянка шкіри на руці. Через деякий час до них підійшли співробітники поліції, які запропонували їй скласти заяву у відділку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 16 березня 2016 року разом з ОСОБА_9 вона поїхала до м.Кам`янка-Дніпровська, оскільки їй необхідно було забрати з музею документи, припаркувались вони навпроти їдальні по пр.9 Травня. Через деякий час до цього ж місця під`їхала на автомобілі ОСОБА_6 , яка підійшовши до їх транспортного засобу почала бити його ногами по кузову, потім наносити ОСОБА_9 удари жіночою сумкою. Після завершення конфлікту вона помітила на руці у ОСОБА_9 пошкодження у вигляді рани, яку вона допомогла їй обробити.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 16 березня 2016 року ОСОБА_9 попросила його відвезти до м. Кам`янка-Дніпровська. Приблизно о 09:00 годині він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули до м.Кам`янка-Дніпровська, припаркувавши автомобіль біля їдальні. Він вийшов з машини та пішов у напрямку магазину «Джерело» з метою придбати цигарки. Згодом він помітив, що до їдальні під`їхав автомобіль, з якого вийшла ОСОБА_6 , яка попрямувала до автомобіля ОСОБА_9 та стала наносити удари по кузову ногами. А коли з автомобіля з`явилася ОСОБА_9 , то нанесла їй декілька ударів жіночою сумкою. Він повернувся на місце події і помітив на руці потерпілої кров. Одразу після цього вони пішли до відділення поліції.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є співмешканцем ОСОБА_6 , з якою вони 16 березня 2016 року, приблизно о 09:00 год., під`їхали до Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП України в Запорізькій області, припаркувавши транспортний засіб поряд. Там вони зустрілися з ОСОБА_9 і запропонували їй владнати сусідські проблеми, щоб не доводити справу до правоохоронних органів. На що остання здійснила плювок в обличчя ОСОБА_6 . Та відмахнулася від неї лівою рукою і між жінками відбулася короткочасна перепалка, після чого вони пішли до відділу поліції.

Істотних суперечностей в показаннях потерпілої та свідків не вбачається, що в свою чергу спростовує доводи обвинуваченої, викладені з цього приводу в апеляційній скарзі.

Показання вищезазначених свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду провадження, а саме:

- відомостями з протоколів проведення слідчих експериментів від 22 червня 2016 року, 23 червня 2016 року та 30 червня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , під час яких були підтверджені фактичні обставини, встановлені органом досудового розслідування та судом (а.п.47-52, 53-60, 61-68);

- висновком судово-медичної експертизи №131 від 22 червня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 мало місце садно лівої кисті. Вказане тілесне ушкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження і могло утворитися від впливу тупого твердого предмета у ділянку кінцівки, і утворилося у термін, вказаний особою, яка проходила освідування. Кількість впливу тупого предмета було не менше одного (а.п.46).

Оцінивши всі ці докази, які було відкрито стороні захисту з дотриманням вимог ст.290 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав цим доказам відповідну оцінку з точки зору їх достатності та допустимості й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 .

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що висновки вищевказаної судово-медичної експертизи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки висновки експерта не ґрунтуються на медичних документах, які були використані під час її проведення, та експерт не надав відповідь на одне з постановлених питань, оскільки ці доводи спростовуються самим висновком.

Так, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, надав відповіді на всі основні питання, які перед ним поставлені.

Згідно з висновком, експерт вивчав в ході дослідження медичну картку амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 .

Крім того, вказані висновки в установленому законом порядку ніким не спростовані і узгоджуються з іншими доказами, на які послався суд у вироку, і підстав ставити під сумнів ці висновки не вбачається.

Доводи сторони захисту, що потерпілій, зі слів свідків, удари наносились і іншою особою, об`єктивно нічим не підтверджуються, сама потерпіла цей факт заперечувала і послідовно вказувала на те, що тілесні ушкодження їй заподіяла саме ОСОБА_6 .

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченої про те, що матеріалами провадження не підтверджуються витрати потерпілої на правову допомогу.

Так, витрати потерпілої на правову допомогу в сумі 3250 гривень підтверджуються наявними в матеріалах справи довідкою №15 від 17 липня 2016 року та актом виконаних робіт від 27 липня 2016 року, відповідно до яких потерпіла сплатила адвокату ОСОБА_12 за надання правової допомоги грошові кошти в зазначеній сумі (а.п.19-20).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження, і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував.

Проте, на час апеляційного розгляду закінчились строки давності, передбачені ст.49 КК України, у зв`язку з чим, обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з клопотанням, яке підтримала її захисник, про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням вказаних строків.

Вказане клопотання підлягає задоволенню через наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, 16 березня 2016 року, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Тобто на день розгляду апеляційної скарги минуло понад два роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину.

Обвинувачена не заперечує проти закриття провадження з зазначених підстав, більш того, звернулась до суду з таким клопотанням.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.417, п.1 ч.2 ст.284 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачена - звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України, а дане кримінальне провадження підлягає закриттю з зазначених підстав.

Закриття кримінального провадження через закінчення строків давності не позбавляє потерпілу права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про стягнення шкоди, заподіяної їй кримінальним правопорушенням.

Керуючись ст.ст.284, 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.125 КК України, скасувати, звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно неї закрити з зазначених підстав.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4