Справа №295/7313/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0003062 від 10.06.2017р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Низгірці Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, учня ПТУ №4 м.Бердичева, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.1 ст.186КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітній ОСОБА_3 09 червня 2017року близько 23 години 30 хвилин перебуваючи поблизу будинку №13 по провулку Нагірному в м. Житомирі помітив раніше незнайому йому ОСОБА_7 та вирішив заволодіти її мобільним телефоном.

Діючи з єдиним злочинним умислом, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_7 та попросив її мобільний телефон марки «Samsung» моделі «J7» у корпусі золотистого кольору, щоб зателефонувати, на що остання погодилася. Отримавши від ОСОБА_7 вказаний телефон та скориставшись ним за призначенням, ОСОБА_3 відмовився повертати його ОСОБА_7 не зважаючи на її прохання. Відкрито утримуючи при собі мобільний телефон, став з ним тікати, не реагуючи на крики ОСОБА_7 з вимогою повернення викраденого телефону. Таким чином ОСОБА_3 місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 7 638 грн 11 коп.

Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю за обставин викладених в обвинуваченні, пояснив, що 09.06.2017р. о 23 годині 30 хвилин перебував в районі Корбутівки в м.Житомирі, де на той час навчався. Побачив незнайому дівчину, яка тримала мобільний телефон. Попросив її дати телефон, на що вона погодилася. Взявши у дівчини телефон Самсунг у корпусі золотистого кольору, зателефонував матері. Потім телефон не повернув, а втік від дівчини. Викрав телефон з корисливих мотивів, так як на той час не мав мобільного телефону. У вчиненому розкаявся.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого мати ОСОБА_5 пояснила, що про вчинене сином дізналася від працівників поліції. В послідуючому син розповів як забрав у дівчини телефон, розкаявся у вчиненому. На той час син навчався в м.Житомирі, дійсно не мав свого мобільного телефону. А після тих подій забрала сина, щоб вчився вдома, в м.Бердичеві, і син став більш слухняним, навчається в училищі, допомагає по господарству та у вихованні менших дітей, оскільки крім ОСОБА_8 виховує з чоловіком ще троє дітей. Вона має належний вплив на сина. Запевнила, що зможе забезпечити належний контроль за ним.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

В судовому засіданні прокурор та захисник просили звільнити ОСОБА_3 від покарання та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотання про розгляд справи за її відсутності, вказала, що матеріальна шкода їй відшкодована в повному обсязі, не заперечувала щодо застосування до обвинуваченого заходів виховного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.105КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Згідно ч.2 ст.105КК України у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Заслухавши думки учасників судового провадження, з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, який відповідно до ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особи неповнолітнього обвинуваченого, визнання ним вини, умов його життя та виховання, стосунків з батьками. Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, навчається, позитивно характеризується за місцем навчання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, збитки потерпілій відшкодував,дає критичну оцінку своїм діям. Згідно висновку представника Бердичівського міськрайонного відділу з питань пробації, викладеного в досудовій доповіді наданій суду, виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі, оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький.

З врахуванням вказаного суд прийшов до висновку про доцільність звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання відповідно до ч.1 ст.105КК України та застосування до ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру, передбачених п.п.1,2 ч.2 ст.105КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме у забороні відвідувати публічні місця та розважальні заклади у певний період доби строком до досягнення ним повноліття.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати неповнолітнього ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.186КК України.

На підставі ч.1 ст.105КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_3 від покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п.1,2 ч.2 ст.105КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
Заборонити ОСОБА_3 відвідувати публічні місця та розважальні заклади з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин строком до досягнення ним повноліття, до 26.09.2018року.
Контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_3 покласти на службу у справах дітей Бердичівської міської ради та Бердичівський відділ поліції ГУПН в Житомирській області.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м.Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1