ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/1934/16-к

Провадження № 1-кп/348/46/18

10 жовтня 2018 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката: ОСОБА_7

представника Надвірнянського

МРВ з питань пробації: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000749 за обвинувальним актом від 20.10.2016 р. щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стримба, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , розлученого, з повною загальною середньою освітою, інваліда 3 групи, не судимого, громадянина України, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

04 жовтня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 разом з своєю внучкою ОСОБА_9 та представником служби у справах дітей Надвірнянської РДА прийшов до квартири колишньої дружини ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , з метою складання акту передачі майна та особистих документів ОСОБА_9 .

Близько 13 год. 30 хв. в приміщенні даної квартири між обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, схопив потерпілу обома руками за передпліччя, а також наніс їй удар по вказаній ділянці тіла рукою, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин правого передпліччя у вигляді синця та набряку, що згідно висновку судово-медичного експерта № 254 від 17.10.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав, вказавши, що потерпіла є його колишньою дружиною, з якою перебуває у неприязних відносинах також з приводу неналежного виконання потерпілою обов`язків опікуна щодо їх неповнолітніх внуків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Розпорядженням Надвірнянської райдержадміністрації № 234 від 28.09.16р. ОСОБА_6 позбавили опікунства над внуками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та призначили їх опікуном ОСОБА_12

Передбачаючи скандал, за проханням представника опіки та внуків він 04.10.2016 р. біля о 13.30 год. спільно з внучкою ОСОБА_9 та представником служби в справах дітей Надвірнянської РДА ОСОБА_13 прийшли до квартири АДРЕСА_2 , яка належить його колишній дружині потерпілій ОСОБА_6 , з метою допомогти його неповнолітній внучці ОСОБА_10 забрати речі з квартири потерпілої в зв`язку з її переїздом.

При цьому він знаходився в коридорі квартири біля вхідних дверей і отримавши від внуків речі, переносив їх в машину таксі. В цей час до квартири потерпілої прийшла її мати ОСОБА_14 , а через деякий час її сестри ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Між ним і свідком ОСОБА_15 розпочалася суперечка, під час якої до нього кинулися потерпіла ОСОБА_6 , її мати і сестри. Вони почали штовхати його, шарпати за одяг, наносити тілесні ушкодження, в тому числі потерпіла ОСОБА_6 наносила йому удари по голові та шиї. Він вирвався від них і втік. Захищаючись від чотирьох жінок, він міг нанести рукою удар потерпілій по руці, однак зробив це перебуваючи в стані необхідної оборони, тому він не підлягає кримінальної відповідальності. З приводу отриманих тілесних ушкоджень він звертався в Надвірнянський ВП та до судмедексперта, за висновком йому було спричинено легкі тілесні ушкодження. Просить його виправдати. В задоволенні цивільного позову просить відмовити.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена поясненнями потерпілої та показаннями свідків, перевіреними і дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що з обвинувачений є її колишнім чоловіком з яким перебуває у неприязних відносинах.

04.10.2016 року приблизно о 13.30 год. в належну їй квартиру АДРЕСА_2 прийшли її внучка ОСОБА_9 та представник служби в справах дітей Надвірнянської РДА ОСОБА_13 і обвинувачений ОСОБА_4 , з яким вона перебуває в неприязних відносинах. ЇЇ внучка забирала належні їй речі в зв`язку з тим, що переїзжала на проживання до свого опікуна.

В цей час вона разом з представником служби в справах дітей знаходилися в жилій кімнаті дітей, а обвинувачений в коридорі.

В цей час до неї прийшла її мати ОСОБА_14 , сестри ОСОБА_16 і ОСОБА_15 . Між обвинуваченим ОСОБА_4 і її сестрою ОСОБА_15 розпочалася суперечка, яка проходила в приміщенні коридору. Під час даної суперечки обвинувачений ОСОБА_4 почав бити її сестру. Для того щоб припинити конфлікт, який виник між ними вона підійшла до них і намагалася відтягнути сестру від обвинуваченого. При цьому обвинувачений зловив її за руки і намагався нанести удар рукою в обличчя, однак вона підставила праву руку і удар прийшовся по передпліччю. Після цього обвинувачений схопив її за руку і викрутив.

До них підійшла ОСОБА_14 і ОСОБА_16 і вони разом виштовхнули обвинуваченого з квартири. В неї був сильний набряк на руці в місці спричинення останній тілесного ушкодження.

Цивільний позив підтримує в повному об`ємі та просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях з приводу неправомірних дій обвинуваченого, болі, пережитому стресі, яку вона оцінює в розмірі 15000 грн., а також судові витрати по справі. Просить обрати обвинувачену покарання згідно із законом.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , дали показання про те, що 04.10.2016 року в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_6 , між обвинуваченим ОСОБА_4 і свідком ОСОБА_15 виникла суперечка із-за майна, яке забирали з даної квартири внуки потерпілої, яка переросла в тяганину. Потерпіла підійшла до них і намагалася їх розборонити. Під час даної суперечки обвинувачений ОСОБА_4 намагався нанести удар рукою в обличчя потерпілої ОСОБА_6 , однак вона підставила руку і удар прийшовся на руку. Вони бачили як після цього рука у потерпілої набрякла.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , дала суду показання, що 04.10.2016 року в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_6 , між обвинуваченим ОСОБА_4 і свідком ОСОБА_17 виникла суперечка із-за майна, яке забирали з даної квартири внуки потерпілої ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , яка переросла в тяганину. Налякавшись крику і шуму в квартирі, вони втекли з квартири.

Обвинувачений ОСОБА_4 залишився в квартирі. Через деякий час він вибіг з квартири, пояснивши, що на нього напали потерпіла, її мати ОСОБА_14 і сестри потерпілої ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , він вирвався і втік.

Розпорядженням Надвірнянської райдержадміністрації № 234 від 28.09.2016 р. ОСОБА_6 позбавили опікунства над внуками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та призначили їх опікуном ОСОБА_12

04.10.2016 р. було заплановано по рішенню органу опіки і піклування здійснення передачі майна та особистих речей дітей, позбавлених батьківського піклування. Тому біля 13 год. біля будинку вона зустріла ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , а також підійшов обвинувачений ОСОБА_4 , дідусь неповнолітніх. Зайшовши в кімнату де, проживала діти разом ОСОБА_6 вона почала складати акт передачі майна та особистих речей, а діти переносили речі, їм допомогав ОСОБА_4 .

В квартирі також перебувала сестра потерпілої ОСОБА_16 .. Близько 10 хв. до квартири зайшла також ОСОБА_19 , мати потерпілої та проходячи по коридору почала висловлюватись образливою лайкою в сторону неповнолітніх ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинуваченого. Неповнолітній пішов на кухню взяти речі і через деякий час вона знаходячись в кімнаті почула його крики та зібравши документи вийшла на коридор та побачила як ОСОБА_11 вибіг на вулицю. Вона стояла в коридорі з ОСОБА_10 , де розпочався конфлікт сестри потерпілої ОСОБА_15 , яка зайшла до помешкання з обвинуваченим. В цей час в коридор вийшла також потерпіла, перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Між ними та обвинуваченим почався конфлікт та шарпанина. Однак її та неповнолітню ОСОБА_10 в цей час теж фактично виштовхали за одяг та штовнули її до шафи, після чого вони налякавшись крику і шуму в квартирі, вибігли на вулицю, а обвинувачений ОСОБА_4 залишився в коридорі і відразу за ними закрили двері після чого було чути крики. На вулиці вона знайшла неповнолітнього ОСОБА_11 , який був наляканий. Через деякий час вийшов з квартири обвинувачений та показав що на шиї була кров та царапини та сказав що йому порвали ланцюжок.

Неповнолітній свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений її дідусь-батько мами. З потерпілою бабусею вона не спілкується. У них неприязні стосунки, оскільки вона з братом вибрали іншого опікуна через неналежне виконання опікунських обов`язків, а саме ОСОБА_12

04.10.2016 року біля 13 год. вона з братом ОСОБА_11 та дідусем ОСОБА_4 , якого вона попросила допомогти прийшла разом з представником служби у справах дітей ОСОБА_13 забирати їх речі так як вони змінили опікуна та помешкання.

В помешканні була ОСОБА_21 , спочатку все було спокійно. Потім прийшла ОСОБА_22 , мама потерпілої та почала висловлюватись образами в її сторону та в сторону та представника служби ОСОБА_13 . Після чого прийшли сестри потерпілої спочатку ОСОБА_16 , а потім ОСОБА_15 , яка ввійшовши в квартиру відразу почала конфлікт з обвинуваченим та накинулась на дідуся. Їй допомагали потерпіла, ОСОБА_16 та їх мама ОСОБА_14 , вони наносили удари по всьому тілу, в тому числі і потерпіла. Її спочатку не пускали, а потім виштовхнули разом з представником служби на вулицю, а брат налякавшись вибіг попередньо. Через деякий час вибіг дідусь та був обдертий.

Неповнолітній ОСОБА_23 дав такі ж показання про обставини вчинення злочину, як і свідок ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні, пояснила, що розпорядженням Надвірнянської райдержадміністрації № 234 від 28.09.2016 р. ОСОБА_6 позбавили опікунства над внуками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та призначили їх опікуном ОСОБА_12 . Про події 04.10.2016 р. їй відомо зі слів дітей, після подій діти були перелякані та пиеребували у стресі.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доводиться письмовими доказами:

- даними висновку судово-медичної експертизи № 254 від 06.10.2016 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_6 мають місце тілесні ушкодження: забій м`яких тканин правого передпліччя у вигляді синця та набряку, який отриманий від дії тупого твердого предмету, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер локалізація виявленого забою м`яких тканин не виключають можливості й утворення як від одного удару рукою чит ногою у казану анатомічнеу ділянку (а.с. 16).

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків, письмовим доказам по справі.

Доводи захисника щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 36 КК України, оскільки обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, так як обороняв себе від потерпілої та її родичів, які наносили йому тілесні ушкодження є безпідставними та необґрунтованими та повністю спростовуються як матеріалами кримінального провадження.

Крім того, відповіднодо ч. 2 ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутись за допомогою до інших осіб або органів влади.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, незавжди свідчить про закінчення посягання. Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її дії слід розцінювати як необхідну оборону.

Разом із тим, як встановлено у судовому засіданні, потерпіла знаходячись в помешканні намагалась припинити неправомірні дії обвинуваченого, який розпочав штовханину з її родичами, на вимогу покинути домоволодіння не реагував та наніс удар потерпілій. Разом з тим дані дії потерпілої не несли реальної загрози самому обвинуваченому, а тому дії обвинуваченого не можна розцінювати як необхідну оборону.

Так, 20.10.2016 р. Надвірнянським відділом поліції ГУНП в Івано-Франківській області внесено відомості в ЄРДР за ст. 125 ч. 1 КК України, згідно фабули в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що 04.10.2016 р. біля 13.00 год. в м. Надвірна по вул. В.Великого ОСОБА_6 під час конфлікту спричинила тілесні ушкодження колишньому чоловікові ОСОБА_4 . На даний час триває досудове розслідування.

З цього приводу судом перевірялись висновок експерта № 265 від 12.10.2016 р., згідно якого у ОСОБА_4 мали місце подряпини обох рук та задньої поверхні шиї, які отримані від дії тупих предметів з обмежуючою поверхнею, відповідають терміну утворення, вказаного підекспертним та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Даним висновком спростовуються покази обвинуваченого що саме потерпіла наносила йому умисні удари руками по голові, шиї та тулубу. Також, наявні у обвинуваченого легкі тілесні ушкодження, зокрема подряпини отримані від предметів з обмежуючою травмуючою поверхнею, на переконання суду не створювали реальної загрози заподіяння йому шкоди, а тому дії обвинуваченого не можна розцінювати як необхідну оборону.

При цьому суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду фактично не заперечив того факту, що мав місце конфлікт з потерпілою та він наносив їй тілесні ушкодження, разом із тим обвинувачений вважає, що в його діях мала місце самооборона від, ніби-то, протиправних дій самої потерпілої, яка разом з родичами наносила удари в область голови, шиї, а він тільки оборонявся від них, і під час цього допускає, що міг нанести їй декілька ударів. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює, як обраний ним спосіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченого спростовуються поясненнями самої потерпілої, яким суд надає віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 , що потерпіла сама наносила йому тілесні ушкодження, а він таким чином захищаючись наніс їй удари суд не приймає до уваги, оскільки враховує його чоловічу стать, вік та статуру обвинуваченого, жіночу стать потерпілої та фізичні можливості потерпілої.

Отже, такі дії обвинуваченого суд розцінює саме як умисні та направлені на спричинення тілесного ушкодження потерпілій. Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілої свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом.Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченого, суд не вбачає.

Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачений заподіяв потерпілій тілесне ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченого, суд не вбачає. Наявність у потерпілої ОСОБА_6 станом на 04.10.2016 року тілесних ушкоджень, сторонами кримінального провадження не оспорювалось та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі і показами свідків. Даних, які свідчили б про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від інших осіб не встановлено.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження ґрунтується на висновках судово-медичної експертизи, якими підтверджується ступінь тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, які вказують на локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, виявлення забою м`яких тканин передпліччя у вигляді синця та набряку та не виключається його утворення від одного удару рукою у вказану анатомічну ділянку, а також на даних у судовому засіданні показаннях потерпілої ОСОБА_6 свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , які були безпосередніми очевидцями події злочину.
Так само критично оцінюються судом показання неповнолітніх свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_18 , які підтвердили лише неприязні відносини обвинуваченого з потерпілою, однак такі жодним чином не пояснюють характеру та причин виникнення у потерпілої синця та набряку. Натомість, показання потерпілої та інших свідків пояснюють характер та причини виникнення у потерпілої відповідних тілесних ушкоджень, а тому суд надає їм віри.
Показання неповнолітніх свідків, про те що вони бачили як потерпіла наносила удари по голові обвинуваченому спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні підтвердила, що після початку конфлікту в помешканні вона та неповнолітня ОСОБА_10 вийшла на двір, а неповнолітній вибіг перед тим.
Суд вважає покази, які дані в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 неправдивими, розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним злочину. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами - показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які послідовні і логічні і не викликають сумнівів у суда в їх правдивості.

Потерпіла в судовому засіданні дала суду послідовні показання, які відповідають фактичним обставинам справи, конкретизувала їх, наполягає на них.

Показання потерпілої про характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень час і місце спричинення тілесних ушкоджень узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд прийшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочинами невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання та праці, де позитивно характеризується, є інвалідом 3 грнупи, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та з врахуванням положення ч. 2 ст. 416 КПК України приходить до висновку, що покарання слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу, що буде достатнім покаранням для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Обставин, що пом`якщують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Згідно висновку органу пробації виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. для окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання в громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 133-135).

Враховуючи наведене, беручи до уваги думку потерпілої відносно покарання, яка просить обрати покарання згідно з законом, особу винного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статті за цей вид злочину, передбаченого Особливою частиною КК України у виді штрафу.

На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 5 ст.74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки - в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачена максимальна міра покарання у вигляді виправних робіт до 1 року.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 8, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 "Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З матеріалів справи вбачається, що злочин вчинений ОСОБА_4 мав місце 04.10.2016 р. Тобто, від дня вчинення злочину, минуло більше 2 років, тому суд вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн. підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілою ОСОБА_6 перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому суд вважає за можливе зменшити заявлену потерпілою суму моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1500 грн. моральної шкоди, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), який є інвалідом 3 групи.

З обвинуваченого ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 слід стягнути витрати пов`язані з наданням їй правової допомоги адвокатом в сумі 1000 грн.
Керуючись ст. 370-374 КПК УКраїни
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задоволити часткого.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1500 грн. моральної шкоди.

З обвинуваченого ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 слід стягнути витрати пов`язані з наданням їй правової допомоги адвокатом в сумі 1000 грн.
Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1