Справа № 635/5015/18
Провадження по справі 1-кп/635/1641/2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області молодшого юриста 1 класу ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30000972 від «19» червня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області подано клопотання прокурора, в якому він просить суд накласти арешт на технічне обладнання, яке перебуває у власності ПП "СЕРВІС-ТІР", а саме: - котельню (з газовим опалювальним котлом та котлом на твердому паливі);

- елементи зовнішнього облаштування будівлі: бетонний паркан прилеглої території, металеві ворота прохідної літер Б, трансформаторну підстанцію;

- офісне обладнання: стіл офісний - 7 штук; шафа для одягу - 1 штука; шафа з дерев"яними дверцятами - 1 штука; шафа зі скляними дверцятами - 1 штука; процесор - 4 штуки, монітор - 5 штук, телефон-факс - 2 штуки, принтер - 2 штуки, ксерокс - 1 штука, стілець офісний - 6 штук, сейф металевий - 2 штуки;

- обладнання гаражних майстерень: компресор - 2 штуки, шиномонтажний стенд - 1 штука, балансувальний стенд - 1 штука, вулканізатор - 1 штука, пневматичний гайковерт - 1 штука, електричний гайковерт - 1 штука, зварювальний напівавтомат - 1 штука, автомат аргонової зварки - 1 штука, гідравлічний прес - 1 штука, гідравлічний прес для шкворнів - 1 штука, свердлильний верстат - 1 штука, заточувальний верстат - 1 штука, токарний верстат - 1 штука, розточний верстат - 1 штука, механічна лебідка - 1 штука, електричний тельфер - 1 штука, електричні підйомники - 1 штука, зварювальний генератор - 1 штука, зварювальний апарат - 1 штука, комп"ютерна діагностіка - 1 штука, верстак, лещата - 4 штуки, фен для клеєння тентів - 1 штука, шліфувальна машина - 3 штуки, дриль електрична - 3 штуки, набір інструментів - 4 штуки,

шляхом встановлення заборони керівнику та власнику ПП "СЕРВІС-ТІР" розпоряджатися зазначеним майном та відчужувати його.

Своє клопотання обгрунтував тим, що до СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення злочину звернувся ОСОБА_4 , в якій зазначає, що його колишня дружина - ОСОБА_5 від його імені, шляхом вчинення шахрайських дій, розірвала договір про постачання електроенергії №19098 від 23.02.2017 року з Люботинським РВЕ та самостійно, без нього, уклала додаткову угоду з зазначеним підприємством про постачання електроенергії. Крім того, підробила акт приймання-передачі від 30.01.2015 року до Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.01.2014 року, на підставі якого передала у власність ПП "СЕРВІС-ТІР" технічне обладнання. Крім того, ОСОБА_5 підробила його підпис в ряді документів, внаслідок чого на баланс ПП "СЕРВІС-ТІР" перейшло зазначене в клопотанні майно, яке належить ОСОБА_4 , чим спричинила йому значні матеріальні збитки.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав і просив задовольнити.

Інші учасники кримінального провадження у судове засідання не з"явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. У відповідності з вимогами ч.1 ст.172 КПК України їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши прокурора, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів (пункт 1).

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В своєму рішенні по справі "Україна-Тюмень" проти України ЄСПЧ нагадав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей Конвенції.

Враховуючи те, що до клопотання стороною обвинувачення не додано доказів того, що перелічене в клопотанні майно належало саме ОСОБА_4 .

Також слід зазначити, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Однак, з доданих до клопотання доказів не вбачається, що у відношенні ОСОБА_5 є обгрунтована підозра, пред"явлена їй органами досудового слідства.

Крім того, в клопотанні не конкретизоване майно, на яке слідчому судді слід накласти арешт, а саме - не зазначена марка виробника, конкретний опис обладнання, що ускладнить або зробить неможливим виконання ухвали слідчого судді.

Також ані з клопотання ані з доданих до нього доказів не вбачається, що перелічене в клопотанні майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним в ч.2 ст.167 КПК України.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наведені вище докази та норми діючого законодавства слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області молодшого юриста 1 класу ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №30000972 від «19» червня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України про арешт майна, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1