Справа №303/1605/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2018 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000376 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 лютого 2018 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:

Під час підготовчого судового засідання потерпілим ОСОБА_4 подано письмове клопотання про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_5 з метою забезпечення відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Під час розгляду питання про застосування арешту майна сторони повинні надати слідчому судді, суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК). Цивільний позивач має вказати докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди (ч. 3 ст. 171 КПК).
Як зазначає потерпілий ОСОБА_4 необхідність застосування арешту вказаного ним майна полягає у забезпеченні цивільного позову.
З контексту ч.1 ст.170 КПК України випливає, що арешт може бути накладено виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Подане потерпілим клопотання не містять будь-яких фактичних доказів наявності у обвинуваченого рухомого та нерухомого майна у власності; не зазначено, на яке саме майно необхідно накласти арешт, місце його знаходження, його вартість та як його ідентифікувати; не додано документів, які підтверджують право власності підозрюваного на майно, що підлягає арешту, у зв`язку з чим у разі задоволення клопотання суд був би позбавлений можливості зазначити в ухвалі перелік майна, на яке накладається арешт, відповідно до вимог ч. 5 ст. 173 КПК України.
Крім того, частиною 1 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна суд повинен керуватися п.п. 3-5 ч. 2 ст. 173 КПК України та враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин, в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.42, 170,171, 276 - 279 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_4 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Головуючий ОСОБА_1