АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2763/2018 Слідчий суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

25 травня 2018 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2 , перевіривши на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня

2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії відмовлено.
На вказану ухвалу слідчого судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про її скасування та постановлення нової ухвали про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали слідчого судді від 05 травня

2018 року в апеляційному порядку, апелянт посилається на п. 18 ст. 3, ст.ст. 7, 8, 9,

24, 392 КПК України, ст.ст. 55, 129 Конституції України, правові позиції Конституційного Суду України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини.

Матеріали апеляційної скарги передані судді-доповідачу 25 травня 2018 року.

Перевіривши апеляційну скаргу та вивчивши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_4 , які надійшли до суду апеляційної інстанції 24 травня 2018 року, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано

§ 2 Глави 26 КПК України.

Частинами першою та другою статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік, що не підлягає розширеному тлумаченню, ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Зокрема, щодо рішень слідчого судді, постановлених у порядку ст.ст. 303-307 КПК України, відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування підлягають оскарженню в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Тобто у випадку незгоди сторін з іншими ухвалами слідчого судді законність останніх підлягає перевірці судом першої інстанції під час підготовчого провадження.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які прокурор зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк (зокрема, щодо не розгляду під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000193 клопотання в порядку ст. 220 КПК України), тобто подана згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва в межах повноважень, передбачених чинним КПК України, розглянута по суті, з прийняттям рішення відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України про відмову в її задоволенні, отже ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, про що і зазначено в її резолютивній частині.

При цьому, всі доводи апелянта щодо наявності підстав для перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку є непереконливими, оскільки право на апеляційне оскарження всіх без винятку судових рішень слідчого судді на досудовому провадженні не може бути визнане абсолютним, навіть з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, бо межі цього права встановлюються відповідним процесуальним законом, у даному випадку КПК України. Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

У той же час конституційний принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційномуорядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Зокрема, ч. 3 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вже було зазначено, ухвала слідчого судді від 05 травня 2018 року окремому оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, тобто її законність підлягає перевірці судом першої інстанції під час підготовчого провадження.

З наведених підстав, не можна погодитись з доводами апелянта про те, що ухвала слідчого судді, на яку подана апеляційна скарга, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність самої ухвали слідчого судді, то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України рішення слідчого судді від 05 травня 2018 року не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали суду невідкладно надіслати ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та додатками до неї.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2