Справа № 371/1403/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/880/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 21.09.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурору кримінальному провадженні на вирок Миронівського районного суду Київської області від 15.06.2018 року, яким :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Росава Миронівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Миронівського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на два роки, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений з іспитовим строком два роки, визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, зокрема у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України, та виправдано його за цим обвинуваченням у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Вироком також вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно пред`явленого обвинувачення: ОСОБА_8 у вересні 2000 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, на відстані трьох метрів від домоволодіння АДРЕСА_2 , отримав у подарунок від свого знайомого ОСОБА_9 виготовлений саморобним способом мисливський ніж.

В той час ОСОБА_8 , розуміючи, що отриманий ним в подарунок мисливський ніж за своїми властивостями відноситься до холодної зброї, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи злочинний намір, направлений на носіння холодної зброї та використання її для самозахисту без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи відсутність у нього передбачених Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та ч. 12 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 292 від 13 квітня 1999 року, необхідних дозвільних документів, взяв до рук подарований йому мисливський ніж та поклавши до кишені своїх спортивних штанів, переніс його до будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , чим здійснив незаконне носіння холодної зброї.

10 вересня 2017 року ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання в цілях самозахисту та для побутових потреб наявного у нього мисливського ножа, незважаючи на те, що мав достатньо часу та реальну можливість добровільно здати органам влади набуту ним холодну зброю, о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, взяв до рук подарований ОСОБА_9 мисливський ніж, після чого підійшовши до свого автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відкривши відкидний ящик панелі приладів, поклав його туди. Після цього, сівши за кермо вказаного автомобіля, ОСОБА_8 поїхав до села Карапиші Миронівського району Київської області, тобто таким чином незаконно, без передбаченого законом дозволу здійснив носіння холодної зброї, яке передбачає переміщення її безпосередньо при собі, в тому числі в транспортному засобі.

10 вересня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин поряд з будинком №43 по вулиці Франка в селі Карапиші Мироніського району Київської області дільничним офіцером поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 здійснено зупинку автомобіля марки «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , після чого на місці зупинки 11 вересня 2017 року в період часу з 01 год. 55 хв. по 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 в присутності понятих добровільно видав працівникам поліції мисливський ніж.

Згідно з висновком експерта №8-5/1450 від 28 вересня 2017 року, добровільно виданий ОСОБА_8 мисливський ніж є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується прокурором у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 15.06.2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, зокрема у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України, та виправдано його за цим обвинуваченням у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Своє рішення суд мотивував тим, що дії фізичної особи які проявились у носінні холодної зброї, утворюють склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України виключно у разі існування закону України, яким заборонено фізичним особам носити холодну зброю без дозволу на це, та передбачено обов`язок для таких осіб отримати цей дозвіл. За відсутності такого закону, відсутня і заборона фізичній особі носити холодну зброю та обов`язок отримувати дозвіл на таке носіння. Застосування норми ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України з розширенням її тлумачення в частині посилання на інші підзаконні нормативно-правові акти буде порушенням принципу юридичної визначеності, що тягне за собою порушення ст. ст. 5, 6, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під час розгляду кримінального провадження, прокурор не зміг довести існування закону України, який передбачає обов`язок фізичної особи отримувати дозвіл на носіння холодної зброї, та заборону її носіння без дозволу на це, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_8 об`єктивної сторони зазначеного злочину, а як наслідок і складу цього злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, провести судове слідство, в ході якого повторно дослідити докази, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 25.09.2017 року, більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що розглянувши справу в порядку ст. 349 КПК України, дослідивши показання обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненому, матеріали (документи, що характеризують його особу та висновок експерта), судом не було змінено порядок і обсяг дослідження доказів з метою надання можливості прокурору довести існування закону України, який передбачає обов`язок фізичної особи отримувати дозвіл на носіння холодної зброї та заборону її носіння без дозволу на це. Таким чином обмежено прокурора у можливості виконання вимог ст. 92 КПК України щодо обов`язку доведення обставин, передбачених ст. 91 КПК України. У суді не досліджувалися інші докази обвинувачення. Прокурор вважає, що відсутність в Україні спеціального закону, який передбачав би доступ громадян до зброї, але наявність підзаконних актів є підставою для висновку, що буд-яке носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу є кримінально карним та утворює об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу частково, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду провадження у суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, фактичні обставини провадження учасниками не оспорювалися, в зв`язку з цим суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Процедура судового розгляду кримінального провадження передбачає обов`язок суду відповідно до ст.349 КПК України визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження. Згідно вказаної норми закону суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, в законі закріплена скорочена процедура судового розгляду висунутого особі обвинувачення без дослідження доказів щодо тих обстави, які ніким не оспорюються. Водночас, застосування вказаної процедури не звільняє суд від обов`язку ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення з дотриманням вимог ст. 374 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, суд першої інстанції, не досліджуючи під час судового розгляду будь-які докази та не оцінюючи їх відповідно до ст.94 КПК України, прийняв рішення про виправдання обвинуваченого, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в разі погодження всіма учасниками судового провадження з фактичними обставинами та прийняття рішення щодо обмеження дослідження доказів допитом обвинуваченого ( який визнав свою вину ), дослідження висновку експерта та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, не мав права робити висновок про відсутність складу злочину. В такому разі при виникненні певних сумнівів, суд повинен був змінити порядок та обсяг дослідження доказів, дослідивши всі наявні докази.

За таких підстав колегія суддів вважає, що вказаний вирок не ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та не має належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення такого рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. На думку колегії суддів допущені судом першої інстанції порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У відповідності до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що поскільки судом першої інстанції допущені істотні порушення кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав, то всі інші доводи апеляційної скарги щодо доведеності обвинувачення, достовірності та допустимості доказів, застосування кримінального закону колегією суддів не перевіряються, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 15.06.2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :