Дата документу Справа № 334/2130/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/446/18
Єдиний унікальний № 334/2130/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.263 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000507 від 02.02.2017, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року, відносно ОСОБА_7 , якою

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000507 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України повернуто прокурору.

Згідно зі змістом ухвали, до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

За наслідком підготовчого судового засідання суд пришов до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки обставини, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) викладено не чітко і конкретно, так, як вони встановлені органом досудового розслідування. Викладені у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають сформулюваному обвинуваченню, оскільки відповідно до змісту обвинувального акту, не зазначено у чому полягає незаконність вчинених ОСОБА_7 діянь.
Також в обвинувальному акті зроблено посилання на висновок експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №2-66 від 22.02.2017р., як на джерело доказів, однак вказаний висновок, не може бути зазначений при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що у обвинувальному акті присутні такі недоліки, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження з цим обвинувальним актом.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а суд вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню на стадії підготовчого провадження. Прокурор вважає, що під час складання обвинувального акті в даному кримінальному провадженні слідчим та прокурором було виконано вимоги передбачені ст. 291 КПК України. Посилання суду першої інстанції на вказівку в обвинувальному акті на висновок експерта, як на джерело доказів, є безпідставними, адже відповідно до вимог КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

За таких обставин, прокурор просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора, просив ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Відповідно до п.3 ч.3, ч.4 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Згідно вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.

При перевірці матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору, з підстав того, що викладені у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають сформулюваному обвинуваченню.

Суду при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта з підстав невідповідності обвинувального акта положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України, належить проаналізувати точний зміст положень пункту 5 частини другої статті 291 КПК України.

Згідно із зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як було зазначено апелянтом, в обвинувальному акті зазначені всі відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння, що спростовує висновок суду про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Підставою для повернення обвинувального акта слугувало те, що, на переконання суду, в обвинувальному акті було некоректно викладене формулювання обвинувачення, правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення, час, місце, і спосіб його вчинення.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, адже відомості про час, місце, і спосіб вчинення кримінального правопорушення зазначені в обвинувальному акті, в ньому викладені усі обставини, які прокурор вважав встановленими.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини у обвинувальному акті викладені з достатньою конкретикою, і не чинять перешкод для розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_7 в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинно доводитися стороною обвинувачення.

Суд першої інстанції вийшов за межі наданих повноважень на стадії підготовчого судового засідання.

Формулювання обвинувачення в такому вигляді містить всі необхідні відомості та посилання на обставини, передбачені ст.291 КПК України, при цьому, слід зауважити, що сторона обвинувачення вказує не про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а зазначає ті обставини, які прокурор вважав встановленими. В будь-якому випадку зазначене формулювання наперед не має значення для суду, як доказ вини, оскільки вказані обставини в обвинувальному акті, мають бути доведені прокурором під час розгляду провадження суті.

Доводи суду про те, що вказаний в обвинувальному акті висновок експерта, не може бути зазначений при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Як вбачається зі змісту ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Колегія суддів вважає, що посилання в обвинувальному акті на висновок експерта не є порушенням принципу рівності та змагальності сторін у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної підстави для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбаченим ст.291 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що обвинувальний акт повернуто прокурору судом першої інстанції з підстав, не передбачених законом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а, відтак, оскаржувана ухвала суду, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу про необхідність дотримання судом вимог ч.3 ст.323 КПК України при призначенні підготовчого судового засідання.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000507 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України повернуто прокурору, скасувати.
Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4