Справа № 473/1810/18
Номер провадження1-кп/473/225/2018
ВИРОК
іменем України

"11" червня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську матеріали кримінального провадження №0000372 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парутине Очаківського району Миколаївській області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, призваного у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 03 липня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді водій сапер інженерно-саперного взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України ( в редакції 2001 року),

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_5 був призваний до лав Збройних Сил України 03 липня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 липня 2014 року №195 солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини пп НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду - водій сапер інженерно-саперного взводу роти охорони військової частини пп. НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, 03 листопада 2014 року близько 08 год. 00 хв., не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, самовільно без дозволу командування частини залишив місце служби - військову частину пп НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та ухилявся від військової служби до 07 травня 2018 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.

07 травня 2018 року солдат ОСОБА_5 припинив ухилятися від військової служби та прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом від 10.05.2018 року №89 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас , на підставі ст. 26 п. «е» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через службову невідповідність.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України ( в редакції 20001 року() визнав повністю та пояснив, що у 2014 році він добровільно пішов служити до Збройних Сил України. Службу проходив в військовій частині, що розташована в АДРЕСА_1 . Восени 2014 року в нього захворіла молодша дитина, якій було чотири роки. На прохання ОСОБА_5 йому була надана командиром військової частини відпустка строком 12 днів, але за цей час він не міг вирішити сімейні проблеми. Тоді він знову звернувся до командира військової частини з проханням про відпустку, але йому було відмовлено. Тоді він поїхав на вихідні додому і більше до військової частини не повернувся. Залишив службу тому, що спочатку хворіла його дитина, а потім захворіла його дружина. Дружина його не працює та не працювала, він є в сім`ї єдиною особою, яка заробляла на життя всієї сім`ї. Весь цей час знаходився вдома. В травні 2018 року він добровільно з`явився до військової частини.

Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції. Суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України , визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого..

Аналізуючи викладене, суд вважає, пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувачення доведене в повному обсязі і в його діях, які виразилися в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць, вбачає склад злочину передбаченого ч.3 ст.407 КК України ( в редакції 2001 року).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зі ст.66 КК України, є з`явлення зі зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а саме, що даний злочин є злочином середньої тяжкості, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, обставини, які пом`якшують його покарання, те, що ОСОБА_5 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, син обвинуваченого - ОСОБА_6 , 2010 року народження, в період з 09.10.2014 року по 29.10.2014 року та з 12.01.2015 року по 21.01.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній дитячий лікарні у відділенні неврології, дружина обвинуваченого - ОСОБА_7 з 16.03.2018 року по 10.04.2018 року знаходилась на стаціонарному лікування в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №2, а також те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, та вважає можливим, на підставі ст.75 КК України , звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України (в редакції 2001 року), і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, передбачені ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд усіма учасниками процесу протягом 30 днів з моменту його оголошення.

Суддя: ОСОБА_1