Справа № 192/512/18
Провадження № 1-кп/192/152/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне об`єднані кримінальні провадження №0000164 та №0000268, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2018 року та 20 квітня 2018 року відповідно відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дружелюбівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, не військовозобов`язаний, раніше судимий:

- 05 травня 2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.75, ст.104, ст.76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 18 вересня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ст.75, ст.104 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 30 вересня 2016 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2016 року по 30 вересня 2016 року; ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2018 року вирок змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 червня 2016 року по 24 листопада 2018 року включно; звільнився 19 червня 2017 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2016 року за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі та звільнившись 19 червня 2017 року по відбуттю строку покарання, у період не знятої та непогашеної судимості за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став та вчинив нові кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 09 березня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись на вул.Соборній в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, керуючись злочинним умислом, направленим на таємне повторне викрадення чужого майна, зайшов зі сторони городу на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , де маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна, із корисливих спонукань, з метою особистої наживи таємно повторно викрав 4 металевих оцинкованих кутка довжиною по 1,8 м кожен, вартістю 32 гривні 40 копійок за один куток, 4 металевих кутка, довжиною по 1,8 м кожен, вартістю 20 гривень 52 копійки за один куток, 1 металевий куток, довжиною 3,16 м, вартістю 36 гривень 02 копійки, 1 оцинковану ринву, довжиною 2,2 м, вартістю 42 гривні 24 копійки та одну оцинковану ринву довжиною 1 м вартістю 09 гривень 30 копійок, які знаходилися біля приміщення бані на господарському подвір`ї домоволодіння, та належать ОСОБА_6 . Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 299 гривень 24 копійки.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_3 , в період часу з кінця березня 2018 року по 19 квітня 2018 року (більш точну дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим) в темну пору доби, маючи умисел на таємне повторне викрадення чужого майна з корисливих спонукань, з метою особистої наживи зайшов зі сторони городу на неогороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , звідки шляхом вільного доступу таємно повторно викрав металеві вироби, а саме: 12 металевих труб, б/в, розміром 20*20 мм, довжиною по 2 м кожна вартістю 34 гривні 40 копійок за одну трубу. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 412 гривень 80 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно.

Свою вину в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_3 визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчинених ним злочинів.

В судовому засіданні пояснив, що 09 березня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, зайшов зі сторони городу на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де викрав 4 металевих оцинкованих кутка, 4 металевих кутка, 1 металевий куток довжиною 3,16 м, 1 оцинковану ринву довжиною 2,2 м, та одну оцинковану ринву довжиною 1 м, які знаходилися біля приміщення бані на господарському подвір`ї домоволодіння. Потім здав на метал за 200 гривень, оскільки не мав коштів для харчування. Все майно повернули потерпілому працівники поліції. Далі, приблизно в кінці березня на початку квітня 2018 року в темну пору доби, точну дату він не пам`ятає, зайшов зі сторони городу на неогороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки шляхом вільного доступу таємно повторно викрав 12 металевих труб, б/в, розміром 20*20 мм, довжиною по 2 м кожна. Викрадене майно продав за 250 гривень, які витратив на продукти харчування. Майно потерпілому повернули працівники поліції.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися. ОСОБА_6 заявою просив розглянути справу за його відсутності, а ОСОБА_7 причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши думку учасників судового провадження суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілих з урахуванням положень ст. 325 КПК України.

Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень в судовому засіданні доказана повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, повторно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудним та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою пред`явлених в обвинуваченні злочинів є повторність вчинення крадіжок.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є раніше судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, вчинив злочини в період не знятої та не погашеної судимості, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив два кримінальних правопорушення, які кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, то вказане виключає сукупність злочинів і покарання йому слід призначити за ч.2 ст.185 КК України в межах санкції статті.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Речові докази: металевий куток з двох фрагментів, загальною довжиною 3,16 м залишити у власності потерпілого ОСОБА_6 .

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілим.

Головуючий: суддя ОСОБА_1