Справа № 461/4396/18
Провадження № 1-кс/461/4644/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність прокурора Військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_4 під час застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , заходів безпеки, передбачених законом.

Подану скаргу обґрунтовує тим, що прокурором у кримінальному провадження не було додержано заходів безпеки та роздільного режиму утримання підозрюваного в місцях попереднього ув`язнення, питання про застосування яких було вирішено слідчим суддею 28.05.2018 року, під час вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Бездіяльність прокурора вважає такою, що суперечить завданням кримінального провадження та порушує права підозрюваного, передбачені чинним КПК України, оскільки на противагу рішенню суду підозрюваний, з 05.06.2018 року по 07.06.2018 року, утримувався в «Львівській установі виконання покарань №19», без застосування до нього заходів безпеки, а прокурор, який був достеменно обізнаний про клопотання сторони захисту щодо вжиття таких заходів, зобов`язаний був винести постанову про окреме тримання підозрюваного під вартою.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав та просить задоволити.

Прокурор внесену скаргу заперечив, вважаючи таку безпідставною. Просить відмовити задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Даний перелік є вичерпним, тому визнання протиправною бездіяльності прокурора Військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_4 під час застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , заходів безпеки, виходить за межі компетенції слідчого судді, яка визначена чинним КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Слідчим суддею встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.05.2018 року, в межах кримінального провадження №0000111 від 25.05.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, до підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави. Місцем утримання підозрюваного на час дії запобіжного заходу визначено слідчий ізолятор СБУ у Львівській області.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу залишено без змін. Внесено уточнення щодо утримання підозрюваного ОСОБА_5 , згідно яких місцем утримання ОСОБА_5 вказано «Львівську установу виконання покарань №19».

Проте, зі змісту вказаних судових рішень не вбачається, що під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , до останнього було застосовано заходи безпеки, передбачені чинним законодавством.

Таким чином, покликання сторони захисту на застосування судовим рішенням заходів безпеки до підозрюваного не підтверджені матеріалами скарги.

Статтею 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.
Забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя (ст.1 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Статтею 2 цього ж Закону визначено перелік осіб,що мають право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав, серед яких також підозрюваний, обвинувачений, захисники і законні представники.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» визначено, що до органів, які забезпечують безпеку осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, належать державні органи, які: а) приймають рішення про застосування заходів безпеки; б) здійснюють заходи безпеки.

Рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню злочинів.

Рішення про застосування заходів безпеки може бути прийнято слідчим суддею у випадках, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Безпеку особи, взятої під захист, якщо її тримають в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, забезпечує відповідний підрозділ такої установи чи слідчого ізолятора незалежно від того, у провадженні якого органу знаходиться кримінальне провадження.

Вищенаведені норми законодавства, регламентують порядок прийняття рішення про здійснення захисту особи під час кримінального провадження, а також визначають, що обов`язок виконання таких заходів безпеки лежить на адміністрації місць ув`язнення чи відповідному підрозділі слідчого ізолятора.

При цьому, положення ст.5 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», також передбачають, що особи, взяті під захист, мають право: а) подавати клопотання про вжиття заходів безпеки або про їх скасування; б) знати про застосування щодо них заходів безпеки; в) вимагати від слідчого, прокурора, суду застосування додаткових заходів безпеки або скасування здійснюваних заходів; г) оскаржити незаконні рішення чи дії органів, які забезпечують безпеку, до відповідного органу вищого рівня, прокурору або до суду.

Підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну. Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб (ст.20 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).

Таким чином, право особи на застосування щодо неї заходів захисту під час кримінального провадження кореспондується із зверненням особи до відповідного органу, у порядку та спосіб, що визначений Законом.

Згідно повідомлення захисника ОСОБА_3 від 06.06.2018 року, адресованого прокурорам Військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_5 05.06.2018 року було поміщено до слідчого ізолятора ЛУВП №19, з порушенням режиму утримання, що порушує заходи безпеки, застосовані до особи підозрюваного.

Зі змісту вказаного повідомлення також вбачається, що про вказаний інцидент, захисник повідомив слідчого, прокурора та відповідальну особу Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації. Відтак, станом на 22 годину 30 хвилин 05.06.2018 року зазначені адвокатом порушення були усунуті, а підозрюваному було забезпечено режим роздільного утримання в місцях попереднього ув`язнення.

Як зазначає захисник, після його письмового звернення від 06.06.2018 року, з приводу порушення режиму утримання ОСОБА_5 в місцях попереднього ув`язнення, останньому було забезпечено належне роздільне утримання в слідчому ізоляторі.

Із заяви захисника від 05.06.2018 року, адресованої до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань, вбачається, що захисник звернувся доустанови виконання покарань, з клопотанням про поміщення підозрюваного ОСОБА_5 до камери роздільного тримання.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», взятих під варту осіб тримають у маломісних або загальних камерах. У виняткових випадках, з метою збереження таємниці досудового розслідування, захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя чи запобігання вчиненню ними нового злочину, або за наявності на те медичних підстав за відповідним рішенням особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження, чи начальника установи для попереднього ув`язнення, санкціонованою прокурором, їх можуть тримати в одиночних камерах.

Забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув`язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства, що визначено ст.5 вказаного Закону.

У матеріалах скарги відсутні будь-які відомості з приводу звернення захисника чи самого підозрюваного до прокурора, у порядок та спосіб, визначений Законом, щодо вжиття заходів безпеки до підозрюваного ОСОБА_5 , а відтак, на переконання суду, і відсутній обов`язок прокурора, як особи, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування виносити процесуальне рішення з приводу заходів безпеки щодо підозрюваного.
Таким чином, процесуального рішення відповідного органу (суду чи прокурора) про застосування таких заходів щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчому судді не надано. При цьому, зазначення в ухвалі про обрання запобіжного заходу установи, в якій слід утримувати підозрюваного на час дії запобіжного заходу, без наведення мотивів застосування заходів безпеки, а також відсутність будь-якого посилання на такі заходи не встановлює їх застосування до підозрюваного.
За вказаних обставин, приходжу до висновку, що доводи захисника про бездіяльність прокурора, під час застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 заходів безпеки є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, оскільки не встановлено, що захисник чи сам підозрюваний звертався до прокурора з відповідним клопотанням, а тому, вважаю, що законних прав та інтересів підозрюваного з боку прокурора порушено не було.
Відтак, приходжу до переконання, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України, -

постановив:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8