УХВАЛА
10 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Золотухи
Оржицького району Полтавської області,
громадянина України, зареєстрованого та
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 просить змінитивирок суду, призначивши останньому більш мяке покарання у виді громадських робіт.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та нього покладено обов`язки: з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В доводах апеляційної скарги законний представник ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що злочин вчинено неповнолітнім, що відповідно до ст. 66 КПК України, є обставиною, яка пом`якшує покарання. Крім того, законний представник ОСОБА_7 зазначає, що суд в своєму вироку не мотивував, чому саме дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_5 11 березня 2018 року приблизно в 15 год 45 хв, перебував у приміщенні магазину «Спортмастер» в торговому центрі «Дрімтаун», розташованому за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, буд. 1-б, де у нього виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «СПОРТМАСТЕР УКРАЇНА».

Реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв з прилавку магазину куртку вартістю 2999 грн. 17 коп. (без ПДВ) та зайшовши до примірочної одягнув її на себе, а зверху вдягнув власну куртку та застебнув її, тим самим приховуючи злочин.
Виконавши всі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними виконати для таємного викрадення чужого майна (крадіжки), останній з вищевказаним товаром, не розрахувавшись за нього, вийшов за лінію каси магазину та направився до виходу з нього, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони.

В результаті вчинення злочину, в разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг спричинити ТОВ "СПОРТМАСТЕР УКРАЇНА" майнову шкоду на суму 2999 грн. 17 коп. (без урахування ПДВ).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 , його законний представник ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на викрадення чужого майна (крадіжка).
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на облік у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем навчання характеризується негативно, за місцем проживання характеризується задовільно, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, вчинення незакінченого злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про призначення покарання у виді позбавлення волі та про можливе виправлення ОСОБА_5 без його відбування. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставиною, як таку, що пом`якшує покарання.
Обставин, що обтяжують покарання ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апелянта про безпідставне невизнання судом обставини, що пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім, є обґрунтованими.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив злочин 11 березня 2018 року, тобто до виповнення йому вісімнадцяти років.
За приписами ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка пом`якшує покарання визнається вчинення злочину неповнолітнім.
Ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_5 , суд не взяв до уваги ці положення закону та безпідставно не визнав вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, визнавши обставину, що пом`якшує ОСОБА_5 покарання вчинення злочину неповнолітнім.
Проте, з наведених вище мотивів дана обставина не впливає на прийняте судом рішення стосовно виду та розміру покарання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи законного представника про зміну вироку суду та призначення неповнолітньому обвинуваченому покарання у виді громадських робіт не ґрунтуються на законі.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді одного року позбавлення волі. Одночасно суд дійшов висновку про можливе його виправлення від відбування покарання з випробуванням. За таким рішенням обвинувачений фактично не буде відбувати призначене покарання за умови виконання ним обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
В той же час законний представник неповнолітнього обвинуваченого просить призначити покарання у виді громадських робіт, які він повинен відбувати реально. Таке рішення вона просить прийняти не шляхом ухвалення нового вироку, а зміною вироку суду першої інстанції.
З огляду на такі вимоги колегія суддів зазначає наступне.
За класифікацією покарань, визначеною ст. 51 КК України, громадські роботи є більш м`яким покаранням, ніж позбавлення волі, але враховуючи те, що судом ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, призначення покарання у виді громадських робіт фактично погіршує становище обвинуваченого.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 є законним представником неповнолітнього ОСОБА_5 вона не може діяти всупереч його інтересам, зокрема, вимагати призначення покарання, яке він має відбувати реально.
Крім того, відповідно до ст. 420 КПК України, рішення суду апеляційної інстанції про скасування вироку суду першої у разі необхідності застосування більш суворого покарання ухвалюється у формі вироку. Якщо в апеляційній скарзі не ставиться питання про прийняття такого рішення, апеляційний суд, відповідно до положень ст. 404 КПК України, самостійно не вправі ухвалити свій вирок.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, змінити.
Визнати обставину, яка пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім, доповнивши цим вирок суду.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3