АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
представника власника майна ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ІНТЕРБУДСЕРВІС» - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ТОВ «ІНТЕРБУДСЕРВІС» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2018 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що грошові кошти, що належать ТОВ "ІНТЕРБУДСЕРВІС" та які обліковуються в безготівковому вигляді на розрахункових рахунках у банку не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим вважає відсутня мета накладення арешту.
Також посилається на те, що відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки прокурором не надано доказів, що грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення.
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то як зазначає апелянт розгляд клопотання проводився без повідомлення представника власника майна, а апеляційна скарга подана в 5-й строк після отримання копії судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
15.02.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання задоволено.
Оскільки дана ухвала оскаржена тільки представниками ТОВ «ІНТЕРБУДСЕРВІС» в частині накладення арешту на майно цього підприємства, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи, а щодо інших осіб, на майно яких накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на це майно колегією суддів не вирішується.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вважає колегія суддів наведена норма закону ні стороною обвинувачення, ні слідчим суддею не дотримана.
З внесеного на розгляд клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що правовою підставою для задоволення клопотання та накладення арешту на майно сторона обвинувачення вказує наявність підстав визначених на ч. 2, 6 ст. 170 КПК України.
Однак, наведена норма закону на момент розгляду клопотання про арешт майна втратила чинність, а відтак прокурором належним чином не визначено правову підставу для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Разом з цим, оскаржувана ухвала слідчого судді від 15.02.2018 року взагалі не містить належного обґрунтування та жодної правової підстави, відповідно до якої, на думку слідчого судді, можливий арешт майна.
На підставі викладених обставин, які свідчать про істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ІНТЕРБУДСЕРВІС» - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2045 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1