Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/873/17
Провадження по справі № 1-кп/281/15/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2018 рокусмт Лугини

Лугинський районного суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лугинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000233 від 14.09.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мощаниця, Лугинського району, Житомирської області, громадянки України, з загальною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення проти здоров`я особи за таких обставин. 12.09.2017 року близько 11 години 15 хвилин вона перебувала в смт Лугини по вул. Базарній, біля приміщення "Мисливців та рибалок", де чекала маршрутний транспорт, щоб доїхати до с. Липники, Лугинського району. В той час до даного місця під`їхав на власному автомобілі ОСОБА_7 , який підробляє наданням послуг перевезення. ОСОБА_5 підійшла до автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_7 , та почала вимагати щоб останній повернув належні їй речі, на що він відмовився. Між ними виник словесний конфлікт в ході якого ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та відштовхнув ОСОБА_5 від належного йому транспортного засобу. Після цього ОСОБА_5 нанесла удар поліетиленовим пакетом, який знаходився у неї в руках, в область голови ОСОБА_7 . Від удару ручки пакету не витримали та відірвались, а мобільний телефон, який знаходився всередині пакету впав на землю. Продовжуючи суперечку, ОСОБА_5 підняла мобільний телефон з землі та віддала його ОСОБА_8 , який сидів на лавці. Після цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, взяла скляну пляшку, яка знаходилась у сміттєвому мішку біля лавки, підійшла до ОСОБА_7 та нанесла один удар в область голови, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження у виді рани в лівій лобній ділянці розміром 2х0.3 см., які, згідно висновку судово-медичного експерта № 243 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Будучи допитаною у судовому засіданні обвинувачена свою вину в інкримінованому злочині не визнала, стверджуючи, що захищалася від незаконних дій потерпілого, тому просила її виправдати. Цивільний позов не визнала. Показала, що з потерпілим у неї неприязні відносини і 12.09.2017 року близько 11 години 15 хвилин біля будинку "Мисливців та рибалок" в смт Лугинах вона чекала транспорт щоб доїхати до дому. У цей час приїхав на автомобілі ОСОБА_7 . Вона підійшла до його автомобіля, де між ними почалася сварка. Причиною конфлікту було те, що у ОСОБА_7 був конфлікт з її сином і вона як мати вирішила підійти і поговорити про це. До цього між ними вже виникали суперечки з даного приводу. Автомобіль вона не чіпала, щоб не залишити на ньому відбитків своїх пальців чи інших слідів. Вона дійсно вдарила ОСОБА_7 по голові скляною пляшкою, яку взяла зі сміття під лавкою, але зробила це у відповідь на його дії. Під час даної сварки потерпілий ОСОБА_7 першим штовхнув її коли вони ще були біля його автомобіля і вона у відповідь на це вдарила його пакетом, який від удару розірвався. В пакеті були документи, гроші та телефон, який впав на землю. Коли вона підняла телефон і нагнулась до свідка ОСОБА_8 , щоб його віддати, то ОСОБА_7 вдарив її в потилицю. Скляну пляшку вона взяла під лавкою в той час, коли зігнулася до ОСОБА_8 щоб віддати йому телефон, а після цього розігнулась і вдарила ОСОБА_7 пляшкою по голові, бо вважала, що він знову хоче її вдарити. Пляшку взяла, коли ОСОБА_7 почав до неї підходити, для самозахисту тому, що з агресивної поведінки потерпілого зрозуміла, що він хоче її бити. Зазначила, що ОСОБА_7 штовхався тільки лівою рукою, оскільки права у нього не діюча. Конфлікт з моменту початку сварки і до удару відбувався дуже швидко і вона не мала можливості викликати поліцію, а на допомогу людей, які були на зупинці не кликала, бо вони всі відвертались і швидко розходились, лише свідок ОСОБА_8 зробив зауваження. ОСОБА_7 за нею не біг, не обмежував її у пересуванні, не заважав викликати поліцію, але все сталось дуже швидко і вона не встигла відреагувати іншим чином, ніж вдарити його пляшкою. Після нанесення удару ОСОБА_7 він пішов до машини, де намагався зупинити кров, а вона перейшла через дорогу і почала дзвонити у поліцію, щоб повідомити, що її б`ють. Швидку допомогу ні вона, ні поліцейські, які пізніше приїхали, не викликали, первинну медичну допомогу не надавали.

У судовому засіданні захисник пояснив, що ОСОБА_5 діяла в межах необхідної оборони, факт заподіяння майнової та моральної шкоди потерпілому не доведений ніякими доказами.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що восени минулого року на зупинці біля будинку "Мисливців та рибалок" ОСОБА_5 почала сваритись з ОСОБА_7 . Він її штовхнув, а вона його вдарила пляшкою по голові. Хто іще був на зупинці в цей час він не пам`ятає. Вони сварились не голосно, про що саме говорили і чи при цьому висловлювались нецензурною лайкою свідок не чув. ОСОБА_5 підійшла до машини в якій сидів ОСОБА_7 , з боку пасажита, і почала з ним сваритись. При цьому вона стояла на проїжджій частині. ОСОБА_7 вийшов з машини і відштовхнув ОСОБА_5 від свого авто, а вона вдарила його пакетом чи сумкою, яка розірвалась і з неї випав телефон. Звідки взялася скляна пляшка у ОСОБА_5 свідок не бачив. Зазначив, що бачив, як у ОСОБА_7 текла кров по лобі.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 12.09.2017 року близько 11 години 15 хвилин біля будинку "Мисливців та рибалок" у нього з ОСОБА_5 виникла сварка, під час якої обвинувачена спочатку вдарила його поліетиленовим пакетом, у якого від удару відірвались ручки, а потім із під лавки на зупинці взяла скляну пляшку і вдарила його по голові. Він дійсно відштовхував обвинувачену від свого автомобіля, однак звертає увагу, що ОСОБА_5 сама підійшла до нього і почала сваритися. Позовні вимоги підтримує повністю. Майнова шкода в розмірі 1720,30 грн. складається з витрат, які він поніс на лікування, а моральну шкоду, пов`язану з душевними та фізичними стражданнями, які він відчув у зв`язку з спричиненими йому тілесними ушкодженнями оцінює в 5000,00 грн.

Викладені потерпілим події кримінального правопорушення відповідають також обставинам, які ОСОБА_7 виклав наступного дня 13.09.2017 року під час звернення до Лугинського ВП Коростенського ВП ГУ НП Житомирської області з заявою про злочин та протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.09.2017 року. Так у заяві він зазначив, хто саме спричинив йому тілесні ушкодження (а. с. 116-119 т. 1).

Показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що 12.09.2017 року вона близько 11 години 15 хвилин прийшла на автобусну зупинку біля будинку "Мисливців та рибалок" в смт Лугинах. На зупинці вже була ОСОБА_5 і на лавці сиділи двоє незнайомих їй чоловіків. Через деякий час під`їхав ОСОБА_7 , який таксує і, як і інші таксисти, іноді зупиняється біля автобусної зупинки. ОСОБА_5 підійшла до автомобіля ОСОБА_7 з боку водія і вони почали розмовляти на підвищених тонах, сваритись, ображати одне одного нецензурною лайкою. Коли вони почали кричати одне на одного, ОСОБА_10 відійшла від місця сварки і самої бійки не бачила, тому не може сказати хто першим почав штовхатись.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що 12.09.2017 року близько 11 години 15 хвилин він, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 сиділи на лавці біля будинку "Мисливців та рибалок" і чекали попутку на Липники. Коли під`їхав ОСОБА_7 , то ОСОБА_5 підійшла до його автомобіля з боку водія. У них виник конфлікт, причина якого йому не відома, почалася сварка спочатку якої ОСОБА_7 був в автомобілі, а потім сварка продовжилась на вулиці. Свідок спілкувався з ОСОБА_9 і не бачив хто кого вдарив першим. Коли подивився, то на землі вже лежав розірваний пакет, телефон, пластикова пляшка з мінеральною водою. ОСОБА_5 підняла телефон і віддала ОСОБА_8 , при цьому вона сперлася на його коліно. Чи в цей час ОСОБА_7 її штовхав він не бачив. Він дивився на телефон, який дала йому ОСОБА_5 та почув як ОСОБА_7 сказав: «Бей, бей». Тоді він зробив зауваження, щоб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 припинили конфлікт. Після цього він знову опустив голову і почув звук удару. Коли підняв голову, то побачив, що ОСОБА_7 стоїть хитаючись, блідий і з лівого боку голови потекла кров. Звідки і в який момент ОСОБА_5 взяла скляну пляшку він не бачив, але коли відбувся удар, то вона вже була в руках у обвинуваченої. Куди пляшка ділась потім не помітив. Як ОСОБА_5 била ОСОБА_7 пакетом він не бачив. Після удару ОСОБА_7 пішов до автомобіля, сів з боку пасажира і намагався зупинити кров. Первинну допомогу ОСОБА_5 . ОСОБА_7 не надавала, швидку не викликала. Обвинувачена запитала його, за яким номером телефону можна подзвонити в поліцію.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, які суд вважає допустимими, як такі, що отримані в порядку, встановленому КПК України без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.10.2017 року та фото таблиці до нього, відповідно до якого ОСОБА_5 в присутності понятих показала, як вона підняла скляну бутилу, яка знаходилася в поліетиленовому мішку біля лавочки по вул. Базарній біля будинку "Мисливців та рибалок" в смт Лугини та нанесла один удар нею в область голови ОСОБА_7 . Посилання захисника, що указаний протокол є недопустимим доказом, оскільки в описовій частині протоколу слідчий слово в слово переписав повідомлення про підозру, судом відхиляється. Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 18.10.2017 року ОСОБА_5 були роз`ясненні її права та обов`язки. До даної слідчої дії були залучені поняті. Як поняті так і ОСОБА_5 підписали указаний протокол без зауважень (а. с. 127-130 т. 1);

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 13.09.2017 року, постановою про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 27.10.2017 року, висновком експерта № 243 від 28.09.2017 року, згідно з якими у потерпілого виявлене тілесне ушкодження у вигляді рани в лівій лобній ділянці, яке утворилось внаслідок дії тупих предметів, можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваним та в постанові, дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 131, 133-134 т. 1).

Суд визнає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 12.09.2017 року з огляду на наступне (а.с. 120-121 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 223 КПК України поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 104 КПК України протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Якщо особа, яка брала участь у проведенні процесуальної дії, відмовилася підписати протокол, про це зазначається в протоколі. Такій особі надається право дати письмові пояснення щодо причин відмови від підписання, які заносяться до протоколу. Факт відмови особи від підписання протоколу, а також факт надання письмових пояснень особи щодо причин такої відмови засвідчується підписом її захисника (законного представника), а у разі його відсутності - понятих.

Оскільки слідчий вважав за доцільне запросити для проведення даної слідчої дії понятих та зазначив про них в протоколі огляду місця події від 12.09.2017 року то поняті повинні були підписати указаний протокол або в протоколі мало бути зазначено, що поняті відмовилися підписувати протокол. Однак в протоколі відсутні підписи понятих без зазначення що поняті відмовилися підписувати протокол.

Протокол огляду місця події від 12.09.2017 року отриманий не в порядку, встановленому КПК України та визнається недопустимим доказом.

Доводи захисника щодо невинуватості обвинуваченої на підставі ст. 36 КК України, оскільки обвинувачена діяла в межах необхідної оборони, так як обороняла себе від потерпілого, який наносив їй тілесні ушкодження є безпідставними та необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 36 КК України кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутись за допомогою до інших осіб або органів влади.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, незавжди свідчить про закінчення посягання. Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її дії слід розцінювати як необхідну оборону.

Разом із тим, як встановлено у судовому засіданні, потерпілий знаходився в автомобілі та просив відійти ОСОБА_5 від його автомобіля. Обвинувачена сама спровокувала конфлікт ціленаправлено підійшовши до автомобіля потерпілого та наносячи йому удари кульком. Дії потерпілого не несли реальної загрози самій обвинуваченій, а тому дії ОСОБА_5 не можна розцінювати як необхідну оборону.

Так, ухвалою слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області по справі № 281/70/18 від 02.03.2018 року постанову слідчого від 30.10.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000230 від 13.09.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яким потерпілою є ОСОБА_5 , скасовано та зобов`язано слідчого відновити досудове розслідування (а.с.135 - 138, 226-227 т. 1). Доказів, що дане досудове розслідування завершено суду не надано.

З цього приводу судом досліджувався акт судово-медичного дослідження № 240 від 20.09.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 мало місце тілесне ушкодження у вигляді синця в потиличній ділянці справа до межі з сосцівидним відростком завушної області справа, яке спричинене дією тупого предмету, можливо в термін і при обставинах, викладених обстежуваною, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Будь-яких інших видимих тілесних ушкоджень при обстеженні не встановлено. Утворення даного комплексу ушкоджень при умові падіння потерпілого з вертикального положення тіла на горизонтальну поверхню малоймовірно. По тілесним ушкодженням встановити характерні або специфічні ознаки, які дозволяють судити про форму, розмір та інші індивідуальні ознаки знаряддя, що було застосоване неможливо (а.с. 224-225 т. 1). Наявні у обвинуваченої легкі тілесні ушкодження, на переконання суду, не створювали реальної загрози заподіяння їй шкоди, а тому дії обвинуваченої не можна розцінювати як необхідну оборону.

При цьому суд зазначає, що обвинувачена ОСОБА_5 в ході судового розгляду не заперечила того факту, що мав місце конфлікт з потерпілим та вона наносила йому тілесні ушкодження, разом із тим обвинувачена вважає, що в її діях мала місце самооборона від, ніби-то, протиправних дій самого потерпілого, який наносив удари в область голови, а вона тільки оборонялася від них. Однак такі пояснення та твердження суд розцінює, як обраний нею спосіб свого захисту та такі пояснення обвинуваченої спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами - показаннями потерпілого, свідків, які послідовні і логічні і не викликають сумнівів у суда в їх правдивості.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_5 , що потерпілий сам наносив їй тілесні ушкодження, а вона таким чином захищаючись нанесла йому удар пляшкою по голові суд не приймає до уваги, оскільки враховує фізичні можливості потерпілого, а саме, як зазначила обвинувачена у своїх поясненнях, що в потерпілого права рука не діюча.

Отже,такі дії обвинуваченої суд розцінює саме як умисні та направлені на спричинення тілесного ушкодження потерпілому. Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілого свідчать про те, що обвинувачена діяла з прямим умислом. Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченої, суд не вбачає.

Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачена заподіяла потерпілому тілесне ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом. Тому, будь-яких підстав вважати про наявність стану необхідної оборони у діях обвинуваченої, суд невбачає. Наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, сторонами кримінального провадження не оспорювалось та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі і показами свідків. Даних, які свідчили б про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від інших осіб не встановлено.

Суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_5 умисно нанесла легкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 . Суб`єктивна сторона вчиненого обвинуваченою діяння характеризується прямим умислом.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, і вважає, що її вина у вчиненні даного злочину є доведеною у повному обсязі.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася (відповідно до вимоги про судимість), за місцем проживання характеризується позитивно (характеристика № 133 від 27.09.2017 року), на обліку у лікаря психіатра не перебуває (довідка № 769 від 27.09.2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України суд приймає до відома досудову доповідь про обвинувачену у кримінальному проваджені складену Лугинським районним сектором з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 та ризик небезпеки її для суспільства оцінюється як низький, виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення волі.

Таким чином, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Враховуючи усі вищевикладені обставини суд вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_5 повинно бути призначене у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Беручи до уваги думку учасників судового розгляду, обираючи один з альтернативних видів покарань, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Таке покарання, за глибоким переконанням суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових злочинів, буде відповідати цілям покарання.

Цивільний позов потерпілого про стягнення майнової шкоди в сумі 1720 грн. 30 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Потерпілий звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину, яку в подальшому уточнив, і просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь 1720,30 грн. майнової шкоди, яка складає загальну вартість понесених ним витрат на придбання ліків, а також 5000,00 грн. моральної (немайнової) шкоди. На підтвердження своїх вимог надав квитанції та чеки про придбання ліків, копію медичної карти стаціонарного хворого № 8602/636 (а.с. 32-39, 59-75 т. 1).

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та додані до них докази суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілим перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості і враховує майновий стан обвинуваченої, а тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 2000 грн. моральної шкоди, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Суд вважає, що зазначена сума за своїм розміром є адекватною спричиненій шкоді і компенсує понесені моральні втрати.

На підтвердження понесених майнових витрат у сумі 1720 грн. 30 коп. позивачем надано: квитанцію до прибуткового касового ордера № 87 від 13.09.2017 року, фіскальний чек № 402810 від 14.09.2017 року, фіскальний чек № 403025 від 15.09.2017 року, фіскальний чек № 403304 від 16.09.2017 року, фіскальний чек № 403763 від 18.09.2017 року (а. с. 38 т. 1). Суд не приймає як доводи понесення майнової шкоди: квитанцію до прибуткового касового ордера № 87 від 13.09.2017 року про оплату за КТ головного мозку та фіскальний чек № 402810 від 14.09.2017 року в частині оплати за кейвер, метоклопрамид, септил плюс, мило фіто доктор, пакети для сміття, рушник целюлозний, оскільки, як вбачається з листка лікарських призначень ОСОБА_7 зазначене не призначалося (а. с. 66 т. 1).

З огляду на зазначене з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню 927 грн. 05 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Речові докази відсутні, судові витрати по справі відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 125 КК України, керуючись ст. 128, 374 - 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди та 927 (дев`ятсот двадцять сім) гривень 05 копійок на відшкодування матеріальної шкоди. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили через 30 (тридцять) днів з моменту його проголошення за умови, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_5 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1