Справа № 159/2103/18
Провадження № 1-кс/159/1253/18
УХВАЛА
про відмову в арешті майна

21 вересня 2018 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000022 від 01 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в :

Вказане клопотання надійшло до суду 20 вересня 2018 року.
Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Ковельського відділу поліції ГУ НП у Волинській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР 01 березня 2018 року за № 0000022 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, про те, що службові особи Ковельської міської ради, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , здійснили відчуження комунального майна в користь останнього, а саме будівлі стадіону " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", внаслідок чого спричинено істотну шкоду державним інтересам.

Під час досудового розслідування встановлено, що згідно договору оренди №296 від 15.05.2003, укладеного між Ковельською міською радою та підприємцем ОСОБА_4 , останньому було передано в строкове платне користування цілісний майновий комплекс стадіону " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що по АДРЕСА_1 . Крім цього, відповідно до рішення Ковельської міської ради №39/54 від 27.06.2013, ОСОБА_4 було надано дозвіл на проведення реконструкції з добудовою другого поверху адміністративно-побутового приміщення стадіону " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 , яке входить до складу орендованого цілісного майнового комплексу.

Однак, провівши вказані будівельні роботи, ОСОБА_4 , шляхом введення в оману державного реєстратора ОСОБА_5 , зазначив в декларації про готовність об`єкта до експлуатації "нове будівництво", чим подав завідомо неправдиві дані, що в подальшому потягло за собою реєстрацію приватної власності на другий поверх адміністративно-побутового приміщення стадіону "Сільмаш", площею 424 кв.м., за ОСОБА_4 . В той же час, перший поверх адміністративно-побутового приміщення стадіону площею 342,7 кв.м. залишився у комунальній власності Ковельської міської ради.

В своєму клопотанні слідчий вказує, що вказане майно, є важливим доказом по вказаному кримінальному провадженню, оскільки є достатні підстави вважати, що право приватної власності на вказаний об`єкт було отримано ОСОБА_4 внаслідок вчинення протиправних дій з підроблення офіційних документів.

Таким чином, на думку слідчого, виникає необхідність у забороні відчуження другого поверху адміністративно-побутового приміщення стадіону " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 , площею 424 кв.м, яке на даний час знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 , шляхом накладення арешту у порядку, передбаченому КПК України, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по вказаних матеріалах, заслухавши думку слідчого, який підтримав клопотання, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні органу досудового розслідування знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01.03.2018 року за № 0000022, про те, що "службові особи Ковельської міської ради, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , здійснили відчуження комунального майна в користь останнього, а саме будівлі стадіону "Сільмаш", внаслідок чого спричинено істотну шкоду державним інтересам". Правова кваліфікація правопорушення ч. 1 ст. 364 КК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Перевіряючи обґрунтованість даного клопотання, як того вимагають положення ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Станом на день розгляду клопотання, вказаний об`єкт нерухомого майна речовим доказом по кримінальному провадженню не визнавався. Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження та поясненнями слідчого в судовому засіданні.

Крім цього, зважаючи на фабулу кримінального правопорушення, виникають обґрунтовані сумніви в тому, чи може даний об`єкт нерухомого майна бути визнаний речовим доказом.

Таким чином, правова підстава накладення арешту на майно, яка зазначена в клопотанні слідчого, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Станом на день розгляду клопотання, підозра будь-яким особам, в тому числі й власнику майна, не оголошувалась, що також підтвердив слідчий в судовому засіданні.

Таким чином, на даний час відсутня обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

В своєму клопотанні слідчий не покликається на необхідність накладення арешту на вказане майно з метою можливої спеціальної конфіскації цього майна. В ході розгляду клопотання можливість такої конфіскації також не була доведена слідчим.

Крім цього, слідчим жодним чином не доведено, знову ж таки зважаючи на фабулу кримінального правопорушення, що таке обмеження права власності буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Так само слідчий не довів наявності вагомих ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження зазначеного майна.

Аналізуючи зазначене вище в сукупності, слідчий суддя прийшов до переконливого висновку про необґрунтованість даного клопотання, а відтак про наявність підстав для відмови у його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 26 вересня 2018 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1