АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1056/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до показання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_9 , поданий в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1186 гривень 86 копійок матеріальної шкоди та 25 000 гривень моральної шкоди.
Також, постановлено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3358 гривень 88 копійок в дохід держави.

ОСОБА_8 визнано винною у тому, що 20 листопада 2017 року, близько 17 години 58 хвилин, вона, керуючи автомобілем «TOYOTA YARIS», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр-ту Героїв Сталінграду, біля будівлі №65 у м. Києві від вул. Героїв Дніпра у напрямку вул. Північної, грубо порушила п.1.5, п.2.3, п.18.1 Правил дорожнього руху України /далі ПДР України/, а саме проявила неуважність до дорожньої обстановки та не переконавшись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, не зменшила швидкість аж до зупинки свого транспортного засобу, продовжила рух керованим автомобілем, внаслідок чого здійснила наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керувала ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини і кваліфікацію її дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, внаслідок суворості. Визнати її винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавленням права керування транспортними засобами.
Своє прохання обвинувачена обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи їй додаткове покарання діяв не у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки покарання, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Так, обвинувачена свою вину у вчиненому визнала в повному обсязі та щиро розкаялась, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також нею відшкодовано потерпілій моральну і матеріальну шкоду в розмірі, визначеному судом першої інстанції, сплачено штраф.
На думку апелянта, призначене судом додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік не відповідає принципам необхідності і достатності для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Так, апелянт зробила для себе важливі висновки щодо неухильного дотримання ПДР України при керуванні засобом підвищеної небезпеки і весь час з моменту наїзду на малолітню потерпілу є вкрай уважною. Вважає, що вона достатньо покарана за вчинений злочин, оскільки назавжди запам`ятала момент аварії, свій психологічний і психічних стан внаслідок вчиненого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти зміни вироку, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, обставини вчиненого та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України ніким не заперечується.

Покарання обвинуваченій призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України.
При цьому судом враховані ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, а також щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення в якості обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжує покарання.
Оскільки ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинено нею з необережності суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення основного покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, тобто в мінімальному розмірі. Таке рішення належним чином мотивовано у вироку.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром додаткового покарання.
Так, незважаючи на повне визнання ОСОБА_8 винуватості у вчиненні злочину, відшкодування завданої шкоди в розмірі, визначеному вироком, та сплату штрафу до набрання вироком законної сили, поза увагою не можуть залишитися фактичні обставини скоєного правопорушення. Зокрема, грубе порушення обвинуваченою вимог п.18.1 ПДР України, вчинення наїзду на малолітню потерпілу на наземному нерегульованому пішохідному переході.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного додаткового покарання.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4