12.06.2018
1-кп/359/261/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 м.Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 ,
цивільного позивача ОСОБА_10 ,
представників потерпілого та цивільних позивачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією кримінального провадження №0002475 внесену до ЄРДР 08.11.2017 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванків Бориспільського

району Київської області, громадянина України,

працює, зареєстрованого та проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

08.11.2017 близько 01 години 00 хвилин, в темний період доби, на освітленій автодорозі, ОСОБА_6 керуючи технічно-справним автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год. по другорядній автодорозі вулиці Франка села Гора Бориспільського району Київської області, в напрямку вулиці Пушкіна.

Під час руху по зазначеній другорядній автомобільній дорозі водій ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку, виїхавши на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим грубо порушив п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній автодорозі вулиці Мічуріна села Гора Бориспільського району Київської області, в напрямку вулиці Верни, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В результаті ДТП водій автомобіля «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садна голови, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітки, перелому заднього відділу 3-го ребра справа, що супроводжувалась правобічним пневмотораксом, які згідно висновку експерта №150Д від 23.12.2017 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В результаті ДТП пасажир автомобіля «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійних ран перенісся, правої та лівої гомілок, перелому лонної і сідничної кісток зі зміщенням уламків, перелому бокової маси крижа справа, перелому поперекового відростку L5 поперекового хребця, які згідно висновку експерта №152Д від 28.12.2017 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_6 , який грубо порушив Правила дорожнього руху:

п. 2.3 ПДР, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 16.11 ПДР, згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Порушення ОСОБА_6 п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з ДТП та отриманням ОСОБА_9 та ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 2.3 «б», 16.11 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, цивільний позов ОСОБА_9 визнав частково, цивільний позов ОСОБА_10 не визнав повністю та дав показання про те, що 08.11.2017 близько 01 години 00 хвилин, рухався на автомобілі «AUDI A6» по другорядній автодорозі вулиці Франка села Гора Бориспільського району Київської області в напрямку вулиці Пушкіна, зі швидкістю 50 км./год. Не помітив автомобіля «DACIA LOGAN» та не надав йому перевагу, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів. Дружина в лікарні купували медикаменти потерпілим. Викликав швидку допомогу. Надавав матеріальну допомогу двом потерпілим. На місці ДТП допоміг вибратися з автомобіля потерпілому ОСОБА_9 , вирвавши двері в його автомобілі. Дружина та його мама надавали матеріальну допомогу потерпілим. Потерпілій ОСОБА_13 було повністю відшкодовані збитки.

Цивільний позов ОСОБА_9 визнав частково в частині матеріальної шкоди 3056 грн. Інші позовні вимоги не визнає повністю.

З урахуванням позиції обвинуваченого, а також думку прокурора та інших учасників процеса суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювалися (щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, місця, часу, способу скоєння злочину тощо).
Суд дійшов до переконання, що вина ОСОБА_6 доведена повністю. Його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як умисні дії, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 2.3 «б», 16.11 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин за ч. 1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості, вчинений з необережності.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Обираючи обвинуваченому кримінальне покарання суд виходить з того, що обвинувачений у скоєному щиро розкаявся та сприяв розкриттю вказаного злочину, що є пом`якшуючою покарання обставиною (ст.66 КК України). Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено (ст.67 КК України). Дані про особу обвинуваченого свідчать, він раніше не судимий. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. По місцю роботи характеризується позитивно, по місцю проживання посередньо. Проживає в цивільному шлюбі, має на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Повінстю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_13 , про що свідчить її розписка. Частково відшкодував вартість лікування потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджується фіскальними чеками наявними в матеріалах справи.
З огляду на дані обставини в їх сукупності, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., в зв`язку з тим, що тяжкі наслідків від вчинення даного злочину не настали та відсутня суспільна небезпека.
Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 "Трегубенко проти України").
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Таким чином суд приходить до переконання не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк враховуючи те, що обвинувачений працює водієм у ТОВ «АЛЬЯНС ОІЛ» і дана робота є єдиним джерелом його прибутку. Позбавлення останнього права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини, що буде сприяти лише погіршенню їх матеріального становища.
Застосування більш тяжкого покарання до обвинуваченої суд вважає недоцільним зважаючи на його особу та відношення до вчиненого злочину.
Суд прийшов до переконання, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження нових злочинів.
Потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду по справі заявив цивільний позов, просив стягнути із ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди 3056,20 грн. за придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та дослідження КТ; 111690 грн. відшкодування моральної шкоди; 2500 грн. вартості проведення соціально-психологічного дослідження; судові витрати, які складаються з послуг адвоката в розмірі 11800 грн.; оплачений судовий збір в розмірі 1266,97 грн.
В суді потерпілий свої позовні вимоги підтримав. Обвинувачений позов визнав частково, щодо відшкодування матеріальної шкоди 3056,20 грн. за придбання потерпілим лікарських засобів, препаратів та дослідження КТ в повному обсязі, моральну шкоду та інші позовні вимоги не визнав.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Таким чином позовні вимоги щодо суми матеріальних збитків 3056,20 грн. слід задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_6 .
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Аналогічного змісту норми закріплені і в ст. 81 ЦПК України, згідно з якою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, враховуючи, що діючим кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано питання в частині того, на кого покладається обов`язок щодо доведення позовних вимог, то з урахуванням диспозиції ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст.ст. 17, 92, 128 КПК України, даний обов`язок покладається на позивача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди, то суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних та душевних страждань та інше.

Відповідно до рекомендацій п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин.
Тому, в залежності від характеру кримінального правопорушення, фактичних обставин здійснення дорожньо-транспортної пригоди, ступеня вини обвинуваченого, з врахуванням його матеріально стану,

глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, у зв`язку з отриманим ушкодженням, суд вважає стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. таким, що відповідає принципам розумності та справедливості, оскільки є підтвердження про перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні.
Нормами ст.ст. 56, 61, 93, 242-243 КПК України передбачено право позивача на проведення відповідної експертизи, а нормами ст. 13 Закону України «Про експертизу» - право провести експертизу на договірних засадах.

Суд не приймає до уваги висновок соціально-психологічного дослідження №28-01-18 щодо визначення потерпілому ОСОБА_9 суми моральної шкоди, так як він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84, ст.ст.101-102 КПК України, ст.ст.1,7,7-1 Закон України «Про судову експертизу» та не визнається відповідачем. За цих підстав не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування вартість проведення даного дослідження в розмірі 2500 грн.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому сплачений позивачем ОСОБА_9 судовий збір в розмірі 1266,97 грн.,
підлягає поверненню останньому, як такий, що сплачений помилково.

Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи наявний чек про оплату послуг та розрахунок судових витрат адвокатом. На підставі викладеного вимога щодо компенсації судових витрат за послуги адвоката в розмірі 11800 грн.- підлягає задоволенню.
Цивільний позов позивача ОСОБА_10 залишити без розгляду та рекомендувати останньому подати позов в порядку цивільного судочинства, так як диспозиція ч.1 ст.286 КК України передбачає заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень і як наслідок відшкодування шкоди. Останній не є потерпілим по даній справі.
В справі є судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи №12-1/2798 від 15.12.2017 в розмірі 1484 (дна тисяча чотириста вісімдесят чотири) грн. 40 коп. та судової транспортно-трасологічної експертизи №12-1/2787 від 18.12.2017 в розмірі 1484 (дна тисяча чотириста вісімдесят чотири) грн. 40 коп. .
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, 75-77, 85, 86, ч. 1 ст. 286 КК України суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати: за проведення судової авто-технічної експертизи №12-1/2798 від 15.12.2017 в розмірі 1484 (дна тисяча чотириста вісімдесят чотири) грн. 40 коп. та судової транспортно-трасологічної експертизи №12-1/2787 від 18.12.2017 в розмірі 1484 (дна тисяча чотириста вісімдесят чотири) грн. 40 коп.
Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили: автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику; автомобіль «DACIA LOGAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути власнику.
Цивільний позов позивача ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : у відшкодування матеріальної шкоди 3056,20 грн.; 40000 грн. відшкодування моральної шкоди; судові витрати в розмірі 11800 грн., а всього на загальну суму 54856 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) 20 коп. В іншій частині позову відмовити.
Позов позивача ОСОБА_10 залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1