Справа № 589/3725/16-к
Провадження № 1-кп/592/134/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001751 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, розлученого, не працюючого, освіта середня технічна, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2015 року близько 05:00 годин ОСОБА_9 , прийшовши на територію автостоянки «Укрпошти» по вул. Садовий Бульвар в м. Шостка, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою ключа, який він мав при собі, завів автомобіль «RENAULТ LOGAN - 1390» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , без дозволу власниці, після чого виїхав на ньому з території автостоянки «Укрпошти» та поїхав з м. Шостка до м. Київа, тим самим розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 незаконно заволодів транспортним засобом, який належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме автомобілем марки «RENAULТ LOGAN» - 1390» білого кольору, 2012 року випуску, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 1484 від 07.09.2018, становить 132 329,00 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 значної матеріальної шкоди.

Крім того, 04.10.2015 року близько 05:00 годин, ОСОБА_9 , знаходячись на території автостоянки «Укрпошти», яка розташована по вул. Садовий Бульвар в м. Шостка, під час незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_6 , а саме автомобілем марки «RENAULТ LOGAN» - 1390», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2012 року випуску, знаючи, що свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу знаходиться в салоні автомобіля, маючи умисел на незаконне заволодіння важливим особистим документом, перебуваючи в салоні вказаного автомобілю, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 виданого 21.03.2013 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України не визнав повністю, пояснивши наступне.

З потерпілою ОСОБА_6 познайомився у м. Київ десь на початку серпня 2015 року і обмінялися номерами телефонів і почав приїжджати в гості до ОСОБА_6 на вихідні. Познайомився з її дітьми і 31 серпня 2015 року переїхав жити до неї. У ОСОБА_6 дійсно був автомобіль RENAULТ LOGAN білого кольору. Він брав активну участь у її житті, зустрічалися з її подругами, при поїздки з дітьми у зоопарк у м. Мена Чернігівської області особисто керував автомобілем. Інколи на її автомобілі їздив по особистим справам, а інколи і за дітьми. Допомогав дітям робити домашне завдання, забирав із садочку меньшого, а старших дітей на автомобілі возив на різні секції та забирав їх звідти додому, а також із школи. Крім того, працював у людей, а також на фірмі її батько, а наприкінці вересня поїхав у м. Буринь до її тітки займатися ремонтними роботами в квартирі. Вказує, що ОСОБА_6 представляла його всім як свого чоловіка. Разом ставили автомобіль на стоянку, а інколи залишали у дворі. 03 жовтня 2015 року під час перебування у с. Ковтуново Шосткінського району у батьків ОСОБА_6 , вони посварилися і він вирішив поїхати від неї. Сам повернувся у м. Шостка, зайшов у її квартиру, відчинивши замок ключом, який у нього був і забрав свої речі. Пішов до стоянки, де залишали автомобіль і сторожу віддав ключі від квартири. Коли чекав ОСОБА_6 , розпив пляшку пива. Через деякий час приїхала ОСОБА_6 і вони разом зайшли до квартири та продовжували сваритися. Ключи від автомобіля знаходилися на холодильнику, біля якого перебувала ОСОБА_6 , размовляючись по телефону з подругою, а тому був впевнений шо вона побачила як він бере ключ від автомобіля, а тому не говорив їй, що взяв ключ від автомобілю. Забравши всі речі, попросив гроші на дорогу і в цей час приїхала подруга ОСОБА_10 , яка привізла для нього гроші і передала йому. ОСОБА_6 разом з подругою на таксі поїхали до ночного клубу відпочивати, а він пішов в сторону вокзалу. Таке відношення йому було неприємно, але намагався поновити добрі стосунки, але ОСОБА_6 прогнала його. Зупинив таксі і запропонував водію за 2000 грн. відвезти його до м. Київа, але він не погодився. Тоді він пішов на стоянку, де стояв автомобіль ОСОБА_6 . Біля 0 5 години 04.10.2015 року прийшов на стоянку і сторожу стоянки сказав, що йому потрібно у відрядження і повернеться після обіду. Поклавши всі речі до автомобілю, виїхав до м. Київа. Про те, що він їде до м. Київа, ОСОБА_6 не повідомив. У Київ приїхав приблизно десь 0 7 год.30 хв., заїджав на вул. Васильківську, щоб забрати ще одну сумку з своїми речами та завіз знайомих на вул. Космонавтів, деякий час їздив по місту по своїм справам. В районі Севастопольській площі автомобіль залишив біля магазину, а сам поїхав на залізничий вокзал щоб поїхати до м. Сміла. До м. Київа він повернувся біля 13 год.30 хв., та коли прийшов до місця, де залишив автомобіль, його на місті не було. До правоохороних органів не звернувся і спочатку ОСОБА_6 про угон автомобіля не повідомляв, розмовляючи з нею по телефону навмисно почав їй говорити що залишив автомобіль на Т- образному перехресті в м. Шостка, потім сказав, що залишив його біля автовокзалу в смт. Вороніж, а потім повідомив що автомобіль знаходиться біля м. Кролевець перевернутий на кришу, розуміючи що з нею поряд знаходиться її батько, а вже потім їй пояснив, що її автомобіль викрали. Спочатку вирішив повернутися до м. Шостка на автобусі, але з м. Прилуки Чернігівської області повернувся до Київа.

Крім того, суду повідомив, що і в подальшому між ними продовжували існувати подружні стосунки і в м. Шостку він приїхав у листопаді 2015 року та проживав на найманій квартирі. З ОСОБА_6 , у нього були нормальні відносини протягом листопада та грудня 2015 року. Пропонував придбати для неї автомобіль або віддати їй гроші, але вона відмовлялась. 25 грудня 2015 року після чергової сварки виїхав до себе додому у м. Бобринець Кіровоградської області, де він постійно мешкає та зареєстрований. Вважає, що він побічно, не на пряму, причетний до зникнення автомобілю, оскільки він залишив автомобіль в м. Києві не на стоянці, але заперечував, що незаконно заволодив автомобілем. Уточнений цивільний позов не визнає, вказує, що його діями спричинено втрату автомобіля, але заволодив він ним законно, моральну шкоду також не визнає, враховуючи, що він міг би взяти кредит на придбання автомобіля, чи міг би взяти грошей у своїх знайомих з якими разом працював, чи заробити грошей, проте у нього зараз такої можливості не має у зв`язку з перебуванням під вартою.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, його вина у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях при зазначених у обвинувальному акті обставинах підтверджується сукупністю таких доказів, досліджених у судовому засіданні, а саме:

Потерпіла ОСОБА_6 , суду пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована на першому поверсі, в квартиру вставлені пластикові вікна. На той час решіток на вікнах не було. Разом з нею проживають та знаходяться на її утриманні троє дітей: ОСОБА_11 , 2006 р., ОСОБА_12 , 2012 р., та ОСОБА_13 , 2005 р.н., відносно якого вона з 16.11.2012 р. рішенням Шосткинського міськвиконкому є його опікуном. У її власності, до викрадення, був автомобіль RENAULТ LOGAN д. н. НОМЕР_1 , білого кольору, 2012 р. випуску, який вона придбала в 2013 році та оформила на своє ім`я. Пробіг автомобіля 60 тис. км. Даний автомобіль зберігався на платній стоянці по вул. Леніна м. Шостка за відділенням пошти. Сторожів було три. В серпні 2015 року перебуваючи в м. Київ у пошуках роботи, вона знаходилася на квартирі її знайомої ОСОБА_14 , де відбувався ремонт невідомим їй чоловіком, з яким вона в подальшому познайомилася та ним виявився ОСОБА_9 . ОСОБА_14 , їй повідомила про те, що ОСОБА_9 , може також і їй допомогти з ремонтом в квартирі. Приблизно через тиждень у серпні 2015 року до неї додому приїхав ОСОБА_9 . У нього з собою була невелика сумка та сумка з документами, що саме знаходилося в його сумках вона не знає. У них була домовленість: він проводить ремонт, а в якості йому оплати, він буде проживати в її квартирі та вона буде забезпечувати йому харчування. Він мешкав в одній кімнаті, а вона з 3-мя дітьми в іншій кімнаті. Ключів від її квартири у нього не було. З дитсадку дитину він ніколи не забирав, і з дітьми ніколи не грав. Будь-яких його речей в її шафах не було. Так, як у ОСОБА_15 , не було грошей, то вона попросила свого батька, щоб він забрав його до себе на роботу, та таким чином заробив грошей. Матеріали для ремонту визначав ОСОБА_16 , та за їх придбанням вона разом з ним на автомобілі їздили в магазини. Через 3-4 дні він поїхав від неї в м. Буринь до її тітки робити ремонт в квартирі та став періодично до неї приїзджати. Його сумка з речами знаходилася у неї вдома та весь час стояла у порозі. Під час його проживання з 01.09. по 20-21 вересня 2015 року ніяких сімейних відносин у неї з ним не було і загального сімейного бюджету також не було, в т.ч. не було ніяких взаємних обов`язків, що притаманні сімейним відносинам. Не заперечує, що один раз його запрошувала в гості на дачу в якості чоловічої допомоги, своїм подругам, його як свого чоловіка, ніколи не представляла. Всі знали, що це тимчасовий працівник. Діти також знали, що чоловік в квартирі робить ремонт. Також вона ніякого дозволу, ні в якій формі стосовно користування її автомобілем «Рено» ОСОБА_9 , ніколи не давала, і також без її відома ОСОБА_9 , автомобіль не брав. Було тільки два рази, коли автомобіль стояв у дворі будинку, та вона за браком часу дозволила йому на 20 хв., з`їздити на автомобілі в магазин міста Шостка за придбанням будівельного матеріалу. В решті, вона разом з ним їздила на автомобілі, і також вона брала автомобіль на стоянки і ставила його на стоянку, при цьому ОСОБА_16 був разом з нею, тому його бачили сторожа, які там чергували. Сторожам вона нічого не говорила, що забороняє без її відома, ОСОБА_17 , самому брати автомобіль, оскільки на її думку говорити про це їй було не зручно, враховуючи, що вона сама кожний день мала змогу брати та ставити автомобіль на стоянку.

Документи на автомобіль, а саме свідоцтво про його реєстрацію (технічний паспорт) знаходилося в салоні автомобіля, це бачив ОСОБА_16 , оскільки він майже весь час їздив з нею в автомобілі. В багажнику автомобіля також знаходилась пневматична рушниця з її документами, дитяче та її взуття. Підтвердила, що під час її поїздки на автомобілі разом з дітьми в зоопарк в м. Мену Чернігівської області ОСОБА_16 , знаходився за кермом її автомобіля. 03.10.2015 року вона з дітьми та ОСОБА_18 знаходилися у батьків в с. Ковтуново Шосткинського району та допомагала по господарству. ОСОБА_9 , сказав, що йому треба знову їхати та о 19 годині він пішов з домоволодіння. Коли повернулася з с.Ковтунова у м. Шостка, то помітила, що в автомобілі не має ключів від квартири. На стоянки, де залишала свій автомобіль, зустрила ОСОБА_9 , з яким разом дійшли до квартири. У квартирі ОСОБА_9 повідомив, що їде до себе додому і йому потрібні гроші за роботу 400 грн. Вони домовилися, що він їде і більше не приїде. Оскільки у неї на той час не було грошей, вона подзвонила своїй подрузі, яка привезла 400 грн., та подруга віддала їх ОСОБА_9 . Він взяв ці гроші, забрав свою сумку з речами, свою спортивну кофту, сумку з документами та вийшов з її квартири. Після цього ОСОБА_16 , пішов в сторону вокзалу, а вона разом з своєю подругою на автомобілі таксі поїхали відпочивати в кафе. Додому вона повернулася близько 3-4-ї години 04.10.2015 року та одразу стала відпочивати. Прокинулася вранці о 10-й годині 04.10.2015 року і виявила, що з квартири зникли комплект ключів від квартири, ключ від автомобіля, який лежав на морозильній камері. Вона одразу побігла на стоянку де залишає свій автомобіль і виявила, що її автомобіль RENAULТ LOGAN відсутній на стоянці. В салоні автомобіля знаходились наступні документи: технічний паспорт на автомобіль, водійське посвідчення на її ім`я категорії «В» та інші документи. Вона запитала у сторожив стоянки де знаходиться її автомобіль, сторож який сторожував у ніч з 03.10.2015 року на 04.10.2015 року сказав їй, що під ранок 04.10.2015 року на стоянку прийшов ОСОБА_9 , і сказав, що йому потрібно їхати у відрядження і він бере автомобіль.

Приблизно о 10 год. 30 хв., вона одразу зателефонувала на телефон ОСОБА_9 , та запитала де знаходиться її автомобіль і документи на що він відповів, що автомобіль знаходиться у нього та він поїхав по своїм справам. Вона сказала йому, щоб він повернув їй автомобіль, він пояснив, що поверне автомобіль о 18 годині, але якщо вона звернеться в поліцію то він автомобіль спалить. В зазначений час ОСОБА_9 , автомобіль не повернув. Надалі вона знову йому зателефонувала, на що ОСОБА_9 , почав їй говорити що залишив автомобіль на авто вокзалі в м. Шостка, але його там не було, потім сказав, що залишив його біля автовокзалу в смт. Вороніж, вона поїхала туди і там автомобіля не було. Потім він сказав їй, що автомобіль знаходиться біля м. Кролевець перевернутий на кришу. Вона разом зі своїм батьком та подругами поїхали в м. Кролевець, але його там не було.

Вона до 23 години вечора їздила за його вказівкою та шукала автомобіль і вранці 05.10.2015 року у телефоній розмові ОСОБА_9 їй пояснив, що її автомобіль у нього вкрали, тоді вона вирішила, що ОСОБА_18 , її обдурив та в цей же день звернулась до поліції. Вона вважає, що ОСОБА_18 знав місце збереження автомобіля, так як він часто з нею приїжджав на стоянку, де вона залишала автомобіль, тому сторожа стоянки його знали в обличчя. Дозволу на керування автомобілем вона не давала і не бажала, щоб він їм керував та розпоряджався. Документи на автомобіль постійно знаходились у салоні автомобіля, про що було відомо і ОСОБА_9 . Підтвердила, що дійсно у листопаді 2015 року приїздив в м. Шостка до неї з погрозами. Вона йому нагадувала про викрадений автомобіль, на що він їй говорив, що це її проблеми, та що її підставили її ж друзі. Говорив також, щоб вона не переживала, він візьме кредит в банку. Ключ та документи він їй не повернув.

Пояснила, що заявлений цивільний позов уточнює та просить стягнути з ОСОБА_9 , в рахунок матеріальної шкоди за викрадений автомобіль та моральну шкоду в сумі 100 000 грн., та судові витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн., надавши обґрунтування свого цивільного позову мотивами викладеними в позовній заяві. В решті від позовних вимог відмовилася.

Пояснення потерпілої узгоджуються з поясненнями свідків.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , пояснила, що вона є подругою потерпілої та підтримує з нею добрі відносини та часто спілкується з нею. Також вона знайома з батьками ОСОБА_19 та її дітьми. Вона знає та бачила, що ОСОБА_20 весь час знаходилася за кермом свого автомобіля, ОСОБА_9 , автомобіль не довіряла. Зі слів ОСОБА_19 знає, що вона запросила ОСОБА_9 , для роботи по ремонту фасаду квартири.

Проживав ОСОБА_16 у ОСОБА_19 , приблизно 2 тижня. Ніяких сімейних відносин у ОСОБА_19 з ОСОБА_9 , не було. Від дітей також не чула, щоб ОСОБА_9 , відносився до них по сімейному. Його вона бачила 3 рази.

Вона та ОСОБА_20 3.10.2015 р. збиралися відпочивати в кафе та перед цим їй зателефонувала ОСОБА_20 та попросила привезти гроші за виконану роботу в сумі 400 грн., оскільки ОСОБА_9 їде додому. Приїхавши на таксі вона віддала йому гроші 400 грн., і ОСОБА_9 , пішов в сторону вокзалу, а вона з ОСОБА_21 поїхали відпочивати в кафе. У ОСОБА_9 , була з собою сумка невелика, сумка через плече та спортивна кофта. Перебуваючи в кафе на мобільний телефон Нагорної Л. ОСОБА_9 , телефонував та надсилав СМС повідомлення з погрозами: «я приеду устрою», також погрожував дітьми. В кафе вони знаходилися приблизно до 2-3 ночі 04.10.2015 р. 04.10.2015 року ОСОБА_6 будучи в шоковому стані, повідомила їй, що у неї вдома зламано вікно, ОСОБА_9 , викрав її автомобіль, а також речі. Також ОСОБА_20 говорила їй, що вона неодноразово телефонувала ОСОБА_9 , щоб він повернув автомобіль, проте він так і не повернув автомобіль, тоді ОСОБА_20 звернулася до поліції. ОСОБА_6 повідомила, що і документи, які знаходились у салоні автомобіля, також зникли.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 , пояснив, що він працює сторожем «Укрпошта» з 2001 р. Територія де він працює огорожена, і деяким людям з дозволу директора на цій території дозволено залишати свої автомобілі. Таких автомобілів 18 та він знає власників цих автомобілів. Чергових сторожів 4. Графік їх роботи доба через три. Журналів обліку не має.

На цій території ОСОБА_6 , залишала свій автомобіль Renault Logan, д.н. НОМЕР_1 , білого кольору. ОСОБА_6 , він знає добре, вона весь час ставила та забирала свій автомобіль. З ОСОБА_9 , він не знайомий, і ім`я його він не знає. Він бачив його 2 рази у вересні 2015 року, коли ОСОБА_6 , разом з ним ставила автомобіль. Лише один раз ставив автомобіль цей чоловік, тобто ОСОБА_9 . При його чергуванні зранку, крім ОСОБА_6 , інші особи в т.ч. і чоловік, тобто ОСОБА_16 , з яким вона приїжджала не брали автомобіль. Ім`я чоловіка з яким приїжджала ОСОБА_20 не говорила і ніяк йому його не представляла. З його спостережень не вбачалось, що це подружжя, але якись стосунки між ними були. 03.10.2015 року біля 19 годин прийшов вказаний чоловік, приніс ключі від квартири та попросив, щоб він віддав ці ключі ОСОБА_23 . Біля 00 годин на вказаному автомобілі приїхала ОСОБА_20 та залишила автомобіль на стоянці. В цей час до ОСОБА_19 підійшов цей чоловік та почали говорити. В подальшому разом пішли. ОСОБА_20 йому не говорила, щоб не давати автомобіль вказаному чоловіку, тобто ОСОБА_24 . Біля 5 годин ранку 04.10.2015 року у хвіртку постукав чоловік, тобто ОСОБА_24 , та сказав, що йому треба терміново їхати у відрядження, тому потрібний автомобіль. У чоловіка з собою була сумка середньої величини та середній пакет. Оскільки він бачив цього чоловіка разом з ОСОБА_6 та вважав його як члена сім`ї ОСОБА_6 і у нього з собою був ключ від автомобіля, тому він без сумніву впустив його та відкрив ворота. Цей чоловік, тобто ОСОБА_16 , підійшов до автомобіля, відкрив автомобіль ключем. Поклав в автомобіль речі, завів автомобіль, попрощався з ним та поїхав. 04.10.2015 року о 08-00 год. ранку він змінився. Біля 09-ї години йому додому подзвонив його напарник та запитав де автомобіль ОСОБА_19 , він сказав йому, що чоловік з яким була ОСОБА_20 , повідомив йому, що їде у відрядження. У вечері до нього прийшли працівники поліції.

Крім показань потерпілої, свідків, вина обвинуваченого у незаконому заволодінні автомобіля та особистими документами потерпілої також доказується дослідженими судом письмовими доказами, які не були спростовані стороною захисту.

- Листом начальника Шосткинського центу ДАІ № 541 від 12.11.2015 року про те, що автомобіль марки «RENAULТ LOGAN» - 1390», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2012 року випуску зареєстрований за власником ОСОБА_6 , який підтверджує право власності на вищевказаний автомобіль саме потерпілої і час його придбання в торговільній організації 21.03.2013 року (т.1, а.с.104-105);

- Листом начальника територіального сервісного центру № 5945 регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області від 19.01.2017 р., про те, що автомобіль марки «RENAULТ LOGAN» - 1390», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2012 року випуску значиться в угоні з 08.10.2015 року і на запит старшого слідчого Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області проінформовано, що станом на 19.01.2017 року його не знайдено (т.1, а.с.105);

- Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2016 року згідно якого свідок ОСОБА_22 , впізнав особу під № 3, а саме ОСОБА_9 , який 04.10.2015 року забрав автомобіль ОСОБА_6 , з автостоянки (т.1, а.с.106-107);

- Листом Шосткинського ВП ГУНП в Сумський області про розгляд адвокатського запиту від 19.10.2016 року про те, що ОСОБА_6 заверталася до чергової частини 08.10.2015 із заявою про те, що ОСОБА_9 за допомогою «смс» повідомлень погрожує їй фізичною розправою (ЄО №7754 08.10.2015, ЄРДР №0001768) та 15.11.2015 із заявою про те, що ОСОБА_9 висловлює на її адресу словесні погрози через домофон (ЄО № від 15.11.2015), який підтверджує посилання потерпілої ОСОБА_6 на погрози зі сторони обвинуваченого і спростовує його твердження з приводу відновлення його стосунків з потерпілою після зникнення автомобілю, тобто свідчить про те, що ОСОБА_9 своїми погрозами намагався від потерпілої ОСОБА_6 відмовитися від заяви про скоєний ним злочин (т.1, а.с.74).

З безпосередньо дослідженої заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.10.2015 року вбачається факт звернення ОСОБА_6 , яка зареєстрована Шосткинським відділом поліції за № 7678 від 05.10.2015 року про те, що її автомобіль марки «RENAULТ LOGAN» - 1390», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2012 року випуску, без її відома та дозволу 04.10.2015 року забрав ОСОБА_9 , та не повернув, яка спростовує твердження обвинуваченного про законність заволодіння ним автомобіля, належного потерпілій.

Вказані відомості в заяві, як первинному джерелі інформації про вчинення обвинуваченим злочину, заслуговують на особливу увагу, оскільки вона була фактично написана через досить незначний проміжок часу з моменту виявлення незаконного заволодіння автомобіля, що переконливо свідчить про об`єктивність викладеної в ній інформації.

Перевіривши інформацію про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг за мобільними номерами, які належать обвинуваченому за період з 04.10.2015 року по 28.12.2015 року підтверджується інформація з приводу приїзду ОСОБА_9 до м. Київа 04.10.2015 року і перебування його на вул. Васильківський 0 09 год.11 хв., у подальшому його шлях продовжується до м. Смела Черкаської області і повернення його до м. Київа о 15 годині і подальший його шлях спростовує його покази з приводу повернення його до того місця, де він залишав автомобіль, оскільки подальший його рух по м. Київу відбувався на АДРЕСА_3 і спростовує його покази про виїзд його до м. Шостка і повернення до м. Київа з м. Прилуки, оскільки його шлях був направлений до м. Бобринец, Бобринецького району, Кіровоградської області, куди він прибув 0 00:20:57 05.10.2015 і перебував там до 08.00 год 05.10.2015 року, а потім у м. Кіровограді та інших селах Кіровоградської області, до 11.10.2015 року неодноразово з`являвся до м. Київа і жодного разу до м. Шостка, що спростовує його показання з приводу проживання з ОСОБА_6 після зникнення автомобіля.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст.289 як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди та ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль.

Сторона захисту акцентувала увагу та наполягала на тому, що обвинуваченний законно заволодив спочатку ключами від автомобілю, а в подальшому і самим автомобілем, стверджуючи про те, що між обвинуваченим та потерпілою склалися сімейні відносини, що він під час проживання з потерпілою міг керувати автомобілем, їздив на ньому особисто, коли вона була зайнята іншими справами. У сторожа не виникло ніякого сумніву з приводу того, що ОСОБА_9 особисто забирає автомобіль. Однак, доводи захисту спростовуються поясненнями самого обвинуваченого, який зазначив, що ключи з холодильника він забрав без дозволу ОСОБА_6 , про намір поїхати на її автомобілі до м. Київа не повідомив та дозвілу на керування автомобілем у неї не запитував, та не заперечував, що її подруга дала йому 400 грн. на дорогу. Крім того і не заперечував того факту, що сторожу стоянки повідомив про своє відрядження, хоча ніякого відрядження у нього не було.

Виходячи з того, що додатковим обов`язковим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України виступають відносини власності на транспортний засіб, що виникають між власником і невласниками, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи короткий час у особистих відносинах з потерпілою (з кінця серпня 2015 року до 03 жовтня 2015 року) він не набув права користування та розпорядження автомобілем потерпілої у особових справах, оскільки даний автомобіль був придбаний потерпілою у 2013 році за власні кошти і вона була єдиною власницією цього автомобіля. Крім того, з його дій не вбачалося наміру повернутися до м. Шостка, оскільки з квартири потерпілої він забрав всі свої речі і мав намір забрати всі речі із м. Київа, де він раніше працював, тобто обвинувачений вилучив автомобіль потерпілої всупереч її волі і без її відома. Після виявлення зникнення автомобіля з місця, де він його залишив у м. Київ, його поведінка не свідчила про врятування майна, а саме автомобіля, який він вважав небіто і своїм, а навпаки, не повідомив правоохоронні органи про його зникнення, саму потерпілу неодноразово вводив у оману з приводу знаходження автомобіля у разних місцях Шосткінського району, що зумовило потерпілу звернутися до поліції лише на наступний день.

У судовому засіданні дійсно було встановлено, що під час проживання у квартирі потерпілої ОСОБА_9 мав такі відносини, про які він розповідав під час його допиту, а саме міг разом з потерпілою їздити на її автомобілі до її батьків, до дитячого садочку і забирати дітей зі школи, виїжджати за власними справами, відпочивати з друзями і разом ставити автомобіль на автостоянку, що і не спростовувала сама потерпіла, при цьому зазначаючи, що кожного разу надавала згоду ОСОБА_9 на керування своїм автомобілем. Що стосується подій 03.10.2015 року судом достовірно з`ясовано, що в цей день відбувся конфлікт між потерпілою і ОСОБА_9 , який зібрав усі свої речі з квартири з метою виїхати в інше місце, спочатку мав намір на таксі доїхати до місця Київа, але водія не влаштувала вартість проїзду, яку йому запропонував ОСОБА_9 , а саме 200 грн. і після цього маючи ключи від автомобіля, які взяв без дозволу власниці, та не повідомивши про свій намір поїхати на автомобілі до м. Київа ОСОБА_6 , яка є власницією автомобіля, ОСОБА_9 самостійно, без дозволу законного власника автомобіля, 04.10.2015 року поїхав на ньому до м. Київа, а тому всі ці дії обвинуваченого свідчать про незаконне заволодіння ним транспортним засобом, а саме автомобілем RENAULТ LOGAN, що належить ОСОБА_6 .

Слід також зазначити, що особи, які за характером виконуваної роботи мають доступ до транспортного засобу, а також члени сім`ї, близьки родичі та знайомі власника та користувача транспортного засобу мають визнаватися суб`єктами розглядуваного злочину, оскільки відповідний транспортний засіб є для таких осіб чужим.

У судовому засіданні не знайшло свого належного підтвердження факту фактичних сімейних відносин та ознак сім`ї у повному обсязі юридичного значення, Тобто, ОСОБА_9 , не мав чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника, а саме: ні дійсного, ні уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснював та усвідомлював порушення ним прав власника, вчиняючи незаконне заволодіння транспортним засобом.

Частиною 1 ст.94 КПК України зазначено, що суд за своїм внурішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналізуючи дії ОСОБА_9 та наведені вище доказі повністю підтверджують ту обставину, що обвинувачений незаконно заволодив транспортним заособом, а саме автомобілем RENAULТ LOGAN, належний потерпілій ОСОБА_6 .

Стороною обвинуваення наданий висновок експерта Сумського НДЕКЦ МВС України № 3 від 24.11.2015 року про те, що вартість автомобіля марки «RENAULТ LOGAN» - 1390», білого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2012 року випуску на момент скоєння кримінального правопорушення складає 163 798.12 грн.

За клопотанням сторони захисту у судовому засіданні з приводу роз`яснення висновку був допитаний експерт ОСОБА_25 , який роз`яснив, що при проведенні експертизи йому було надано достатньо даних для встановлення вартості автомобіля на момент вчинення злочину. Крім того, експерт у судовому засіданні пояснив, що вартість автомобіля він визначав, виходячи з його комлпектації, пробіг, а також із сайту продажу автомобілей, розташованих на Інтернетмережі аналогічної марки, моделі, року випуску, пробегу та іншіх відомостей автомобіля. При цьому стороні захисту надавалася можливість ставити експерту запитання, і таким правом він скористався. На запитання про надання можливості у даний час перевірити його висновок з приводу вартості автомобіля, експерт надав негативну відповідь, пояснюючи, що неможливо на сайте Інтернетмереж знайти цих сайтів, за допомогою яких визначав середню по Україні ціну продажу ідентичного КТС, що було в експлуатації.

Суд, на виконання вимог ст.22 КПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Проте, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За клопотанням сторони захисту з метою беззаперечності визначення вартості автомобіля, що має істотне значення для вірної кваліфікації кримінального правопорушення, була призначена повторна експертиза.

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи за №1484 від 07.09.2018 року, до якого наданий докладний опис проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, з наданими додатками №1-3 за допомогою яких встановлювалась ринкова вартість автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, і найбільш ймоверно ринкова вартість досліджуваного автомобілю складає 132 329,00 грн. Крім того, перед експертом було поставлено питання про різницю вартості колісного транспортного засобу зі слідами відновлювального ремонту дверей задніх лівих за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 , на що був також наданий висновок і різниця вартості складає 4 479 грн.

На підтвердження доводів захисника вартість автомобіля при повторній експертизі була встановлена в порядку, передбаченому законом, згідно з приписами статей 242, 243 КПК, а отриманий у цій справі повторний експертний висновок не суперечить положенням статей 101, 102 цього Кодексу.

А за таких обставин, при оцінці висновків експертів, як доказів, суд повинен застосовувати критерій доведення «поза розумним сумнівом», про який неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Федорченко та Лозенко проти України» 20 вересня 2012 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року), вказуючи, що така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту і, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (Case of John Murray v. United Kingdom, Заява 41/1994/488/570, рішення від 25 січня 1996 року).

Крім того, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді дотримувались принципу презумпції невинуватості і не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; а обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Виходячи з вищенаведеного, суд погоджується, що в основу визначення вартості автомобіля необхідно покладаться саме на експертний висновок від 07.09.2018 року, але суд не погоджується з твердженнями обвинуваченого при врахуванні вартості автомобіля його пошкодження при експлуатації, а саме відновлювального ремонту дверей задніх лівих, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів з приводу пошкоджження автомобіля, а у подальшому його відновлювального ремонту та сама потерпіла ці твердження спростовувала у судовому засіданні.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про отримання дозволу від потерпілої на право керування належним їй транспортним засобом є абсолютно необґрунтованою та спростовується показаннями потерпілої, яка категорично заявила про ненадавання відповідного дозволу обвинуваченому та вказала, що автомобілем ОСОБА_9 заволодив під час конфлікту з нею, забравши всі речі з квартири.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

На підставі результатів оцінки одних і тих же доказів (їхньої сукупності) щодо однієї і тієї ж події може бути зроблено висновок про наявність тих чи інших її обставин або, взагалі, про відсутність події.

Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Така сама правова позиція міститься і в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якою незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосувіанням насильства або погроз.

З урахуванням установленої судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_9 злочину проти безпеки експлуатації транспорту. Натомість твердження захисника про протилежне, відсутність у діянні обвинуваченого складу такого злочину та про наявність підстав для закриття справи є неприйнятними.

Відповідальність за ст.289 КК України передбачена за незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, яке може бути вчинене лише шляхом активних дій особи, направлених на протиправне вилучення транспортного засобу і є закінченим з моменту початку його руху.

Предмет інкримінованого ОСОБА_9 , кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме автомобіль Renault Logan, д.н. НОМЕР_1 , відноситься згідно п. 1.10 Правил Дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306, до механічних транспортних засобів, та відповідає переліку закріпленому в примітці до ст. 286 КК України, а згідно до примітки ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача, всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо.

Із об`єктивної сторони злочин полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Заволодіння може здійснюватися таємно або відкрито, шляхом обману або зловживання довірою.

Незаконність як ознака об`єктивної сторони злочину означає заволодіння чужим транспортним засобом. Воно є таким, якщо не є власністю винного, не знаходиться в його володінні, не закріплено за ним по роботі, він не вправі ним розпоряджатись.

Заволодіння носить протиправний характер. Це означає, що винний не має права на використання транспортного засобу для поїздки на ньому.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або покататися, тощо.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає доведеним вини ОСОБА_26 .Ію у незаконному заволодіння транспортним засобом, належного ОСОБА_6 .

У відповідності з вимогами ч.ч.1 і 2 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а частина 3 цієї статті визначає, що з метою забезпечення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В даному випадку в провину ОСОБА_27 органами досудового розслідування інкриміновано незаконно заволодіння транспортним засобом, що завдало потерпілій ОСОБА_6 велику матеріальну шкоду на загальну суму 163 798 гривень 12 копійок.

У судовому засіданні прокурор в порядку ч.2 ст.337 КПК України обвинувачення не змінив, хоча при проведенні повторної експертизи вартість автомобіля визначена у розмірі 132 329 грн., що є значною матеріальною шкодою і суд надає перевагу другому експертному висновку від 07.09.2018 року, оскільки судом безпосередньо перевірені у судовому засіданні усі розрахунки.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_9 при незаконном заволодінні транспортним засобом завдав потерпілій значної матеріальної шкоди, тому з врахуванням конституційного принципу тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суд вважає, що дії ОСОБА_9 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 289 КК України на ч.2 ст.289 КК України і саме за вказаною нормою закону дії обвинуваченого судом кваліфікуються як незаконне заволодіння транспортним засобом, заподіявши потерпілій значної матеріальної шкоди.

Доводи обвинуваченого стосовно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, який перебував в автомобілі також не заслуговують на увагу, оскільки на неодноразові запитання суду та інших учасників судового процесу, обвинувачений чіткої відповіді не надав, повідомивши, що у деякий час він бачив та припускав, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у салоні автомбіля.

Проте, з цього приводу дала чітки та обґрунтовані пояснення сама потерпіла, зазначивши, що при керуванні автомобілем ОСОБА_9 , як у її присутності так і їм особисто з її дозволу, йому було відомо, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобв постійно знаходяться у салоні автомобіля.

Крім того, пояснення потерпілої підтверджуються і діями самого обвунуваченого в день заволодіння автомобіля без дозволу потерпілої, а саме: обвинувачений не здійсьнював пошук документів на автомобіль маючи при собі ключі.

Той факт, що ОСОБА_9 за його твердженнями, не бачив документів на автомобіль не звільняє від відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки спростовується доводами потерпілої та в цій частині суд приймає доводи потерпілої сторони про те, що документи на автомобіль знаходилися в салоні автомобіля і ОСОБА_9 достовірно знав про ці обставини в момент незаконного заволодіння транспортним засобом.

Виходячи із здобутих доказів і надавши їм належну оцінку суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.289 КК України, так як він незаконно заволодів транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілій і за ч.3 ст.357 КК України, так як він незаконне заволодіння свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль, яке є іншим важливим особистим документом.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

При призначенні покарання, суд також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім цього, суд також враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви скоєного обвинуваченим кримінальних правопорушень, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

З огляду на викладене, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановлених санкціями вказаних статтей суд не вбачає.

Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

До обставини, яка пом`якшує покарання суд визнає те,що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, як особа за місцем мешкання відповідно довідок з місця проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.

Суд, не може визнати в якості обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 «щире каяття», яка зазначена в обвинувальному акті, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 надав суду не щирі показання, намагався вести суд в оману щодо обставин незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 , тому він щиро не розкаявся і не сприяв повному розкриттю даного злочину, але суд і не погоджується і не може орієнтуватися на запропоновану міру покарання стороною обвинувачення у виді 9 років, оскільки Шосткинським міськрайонним судом Сумської області від 26.01.2017 року засуджено до за ч.3 ст.289, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 7 років з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2017 року вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_9 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанціїї в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а не у зв`язку з м`ягкістю призначеного покарання у відповідності з вимогами ч.3 ст.439 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений скоїв умисний тяжкий злочин, грубо порушивши врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпоряджання майном власника, незаконно заволодів транспортним засобом, що призвело до його зникнення та на даний час автомобіль знаходиться у розшуку, спричинивши потерпілій значну матеріальну шкоду, а також злочин середньої тяжкості - незаконно заволодівши свідоцтвом про реєстрацію цього транспорту, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, розлучений, в якості обставин, що пом`якшують покарання, те що, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Беручи до уваги думку потерпілої та її представника, які вважають призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій вказаних статей, суд вважає, що виправлення обвинуваченого, як особи, яка є небезпечною для суспільства, можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства і вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкцій ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Санкція ч.2 ст.289 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна та яке не є обов`язковою, суд вважає, що в даному випадку застосоване бути не може, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється виключно за корисливі тяжкі чи особливо тяжкі злочини.

В даному випадку стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні корисливий мотив заволодіння транспортним засобом, не доведено, що обвинувачений хотів його продати чи розібрати на запчастини, які потім продати, будь-яких доказів цьому надано не було, а обвинувачений ОСОБА_9 в суді стверджував, що автомобілем заволодив з метою доїхати до м. Київ, він у нього в подальшому, з його слів, був угнаний.

По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, який був зменшений у судовому засіданні і в уточненій позовній заяві просить стягнути на її користь у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 163 798,12 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд керується статтями 28, 328 КПК України, статтями 23, 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В добровільному порядку обвинуваченим збитки не відшкодовувались, та докази цього суду надані не були.

Зважаючи на те, що вину обвинуваченого у заволодінні транспортним засобом потерпілої та спричинення матеріальної шкоди на суму зазначену та покладено судом в основу вироку висновком автотоварознавчої експертизи у розмірі 132 329 грн. і провина обвинуваченого у незаконному заволодінню доведено суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме у розмірі 132 329 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. Суд погоджується з доводами потерпілої, що внаслідок злочинних дій відповідача вона зазнала психічного болю та душевних страждань, пережитими внаслідок викрадення автомобіля, який був для неї та трьох її дітей не розкіш`ю, а засобом пересування та у зв`зку з цим вимушених життєвих змін, які вимагали і також вимагають дотепер від неї додаткових зусиль для організації та відновлення встановленого образу життя і у зв`язку з тим потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд також погоджується з доводами потерпілої про те, що вона виховуючи трьох дітей самостійно, тому завданий збиток є значним, оскільки придбаний нею за власні кошти, а користування автомобілем задовольняв потребу її сім`ї в оперативному вирішенні всіх необхідних побутових потреб, а саме: доставка малолітньої дитини у садок, двої неповнолітніх дітей до школи, до лікарні, поїздка до села, де проживають батьки похилого віку. Все це на думку суду доставляє потерпілій масу моральних страждань та переживань. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі, сттягнувши з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесцальні витрати також складаються з наданням правової допомоги, потерпілою та її представником на підтвердження вимог у цієї частині надані підтверджуючи розрахунки у розмірі 4000 грн., тому необхідно стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 .

Підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати за проведення повторної автотоварознавчої експертизи від 07.09.2018 в сумі 1716,00 грн., необхідність якої була обґрунтована і відмовляє у стягненні з обвинуваченого за провелення автотоварознавчої експертизи №3 від 24.11.2015 року, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутній розрахунок.

Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд вважає за необхідне з метою виконання вироку та уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, з подальшим утримуванням у Сумському СІЗО виконання покарань управління ДПтС України в Сумській області.

Враховуючи, що згідно протоколу затримання від 25.08.2016 року, ОСОБА_9 , затриманий о 12 годині 50 хв. 25.08.2016 року, тому строк покарання слід рахувати з 25 серпня 2016 року та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_9 , підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 27 вересня 2018 року включно відповідно до Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, незважаючи на те, що 21 червня 2017 року набрав чинності Закону №2046-V111, яким знову змінено ч.5 ст.72 КК України. Дана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №663/537/17).

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_28 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених до відбування ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України - шість років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 357 КК України один рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбування покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 25.08.2015 року з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення оскільки він засуджений до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до нього було застосовано попереднє ув`язнення в період часу з 25.08.2016 року по 27.09.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили - залишити без зміни тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 132 329 грн., та в рахунок моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 , на користь держави процесуальні витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1716 грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, з з моменту вручення йому копії судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3