КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився в с. Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

за участю
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 .

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177КПК України, а саме: він може переховуватися від органів досудового розслідування, знищити або спотворити речі, що мають істотне значення для досудового слідства, оскільки не встановлено все майно, яким заволоділи злочинці, незаконно впливати на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню, оскільки на даний час не встановлено всіх осіб, а також впливати на учасників кримінального провадженнята вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працює, не має міцних соціальних завязків та постійного джерела доходів. Виходячи з викладеного вище, відповідно до вимог ч.1 ст.184 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі. У разі, якщо за результатами розгляду даної апеляційної скарги, апеляційний суд дійде висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, то просить застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.
Сторона захисту вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, та постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків викладених в ухвалі фактичним обставинам справи, які зроблені на підставі недопустимих доказів, а тому підлягає скасуванню.

Як стверджує захисник, слідчий суддя не врахував того, що слідчим у клопотанні жодним чином не підтверджено наявність вказаних ризиків належними та допустимими доказами, в тому числі тими, що долучені до клопотання, а також не зазначено яким чином наявність вказаних ризиків була встановлена в ході досудового розслідування та не зазначено конкретних дій підозрюваного ОСОБА_6 , що можуть свідчити про наявність того чи іншого ризику.

Ризики, що перераховані у клопотанні та нібито встановлені слідчим суддею не підтверджується доказами, а навпаки спростовуються матеріалами кримінального провадження, що у відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підтверджує відсутність однієї з обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу, зокрема найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, сторона захисту посилається на те, що клопотання не містить належних доказів повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч. 3 ст. 187 КК України та внесення даної інформації до ЄРДР. Клопотання подано слідчим у кримінальному провадженні № 0001873 від 31 серпня 2018 року за ч. 3 ст. 187 КПК України, при цьому питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 розглядалося слідчим суддею в тому числі у кримінальному провадженні за № 0002055 від 26 вересня 2018 року за ч. 1 ст. 263 КК України.
Як стверджує захисник, наявність двох витягів з ЄРДР за різними статтями від різних дат за умови відсутності постанови прокурора про об`єднання матеріалів кримінального провадження свідчать про те, що вказані кримінальні провадження не об`єднанні, а розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу про взяття під варту за різними кримінальними провадженнями в межах одного клопотання про застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не передбачено КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та прав підозрюваного.
Підозра та додані до клопотання докази не містять даних, що можуть підтвердити, що підозрюваний ОСОБА_6 перебував 31 вересня 2018 року на місці злочину та причетний до вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується за ч. 3 ст. 187 КК України.

Захисник також вказує, що слідчим до клопотання на підтвердження обґрунтованості підозри не надано доказів, що можуть підтвердити обставини, зазначені в підозрі.

Посилається на те, що обшук квартири та машини підозрюваного був проведений з істотними порушеннями. А докази, що здобуті в результаті обшуку 26 вересня 2018 року квартири за адресою АДРЕСА_3 , зокрема протокол обшуку від 26 вересня 2018 року та речі, що вилучені в ході обшуку, в тому числі ті, які були нібито впізнані потерпілими, є недопустимими та не можуть підтверджувати обгрунтованість підозри ОСОБА_6 .

Також захисник стверджує, що вилучені в ході обшуку предмети, зокрема гранати РГД-5 з маркуванням 16-75Т та бойовий запал до ручної гранати УЗРГМ, є недопустимими доказами.

Крім того, сторона захисту зазначає, що обшук квартири та автомобіля було проведено на підставі однієї й тієї ж ухвали слідчого судді. В той же час, даною ухвалою надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 . При цьому, автомобіль марки «ВМW 318», зеленого кольору, не знаходився в квартирі.
Тобто, фактично слідчий двічі використав ухвалу слідчого судді для обушку квартири та обшуку автомобіля та обшукав за відсутності безпосередньо дозволу на проведення обшуку автомобіль, який не знаходився у квартирі, відносно якої був наданий дозвіл на проведення обшуку.
Також, на думку захисника, слідчий суддя порушив положення ч. 3 ст. 183 КПК України та зобов`язаний був визначити розмірі застави, оскільки у підозрі та у клопотанні слідчого не міститься фактичних даних про те, що потерпілим були заподіяні тілесні ушкодження або конкретні дії, в яких виявилося погроза застосування насильства по відношенню до потерпілих, а також до клопотання не додано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 застосовував по відношенню до потерпілих насильство та внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 було завдано ушкоджень потерпілим.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Бориспільського ВГТ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001873 від 31 серпня 2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

26 вересня 2018 року ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
28 вересня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.3 ст. 187 КК України

28 вересня 2018 року старший слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_6 , в їх сукупності.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 знищити або спотворити речі,що мають істотне значення для досудового розслідування, оскільки не встановлено все майно, яким заволоділи підозрювані.

Також ОСОБА_6 може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час не встановлено всіх осіб.

Бондаренко може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працює, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходів.

Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Не підтвердились і посилання захисника на те, що кримінальні провадження щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України не об`єднані в одне провадження, оскільки під час апеляційного розгляду прокурором було надано постанову від 28.09.2018 року про їх об`єднання в одне провадження за №0001873.
За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.
Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 даних про його особу, застосував йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/835/2018
Категорія: ст. 183 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1