Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/1078/18
Провадження № 1-кп/280/208/18
У Х В А Л А
01 листопада 2018 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 від 10.05.2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, визначені ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 17.05.2018 не зменшилися, судовий розгляд не завершено, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, судимість не знята, не погашена, на шлях виправлення не став, у суді перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням останнього, отже, існують достатні підстави для продовження обраного запобіжного заходу.

Обвинувачений, захисник у судовому засіданні заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник вважає, що оскільки обвинувачений є неповнолітнім, має постійне місце проживання, не має мети переховуватися від суду, останньому слід змінити запобіжний захід на домашній арешт, законний представник обвинуваченого поклалася на розсуд суду.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Судом при вирішенні питання про доцільність продовження запобіжних заходів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються положення законодавства, «Конвенції про захист прав людини», а також практика Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також враховує конкретні обставини по даному провадженню.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, вважаючи, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи це питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011. Зокрема в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд, у відповідності до вимог статті 178 КПК України, враховує, що ОСОБА_4 не працює, раніше судимий, вчинив нові умисні злочини також обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 122 КК України, підстави та ризики, які раніше стали наслідком обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не усунені, продовжують існувати, а тому, клопотання про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити.

Суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті та клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає особі останнього, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, з огляду на дані про його особу, соціальні зв`язки, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, також існуючі ризики, що в разі перебування обвинуваченого на більш м`якому запобіжному заході, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, ухилятися від явки до суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у провадженні, вважає за доцільне продовжити раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 176, 178, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд

постановив:

Продовжити застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів, тобто по 30 грудня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1