Номер провадження: 11-сс/785/785/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001865, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 51 день в межах строку досудового розслідування.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя при постановленні ухвали не врахував, наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, наявність у неї родини, яку вона утримує та самостійно виховує дітей. Крім того, підозрювана має постійне місце проживання, займається громадсько-корисною працею. Також на думку захисника слідчим суддею не було враховано те, що ОСОБА_8 страждає на ряд серйозних серцево-судинних захворювань, тому перебування її під вартою може негативно вплинути на стан її здоров`я. Крім того, захисник наголошує, що посилання в ухвалі слідчого судді на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України нічим не підтверджене та не відповідає дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, відповідно до клопотання слідчого ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 29 березня 2015 року близько о 19 год., знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , разом зі співмешканцем ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв у ОСОБА_8 виник конфлікт із ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , нанесла останньому удар кухонним ножом в область спини, чим спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в міській клінічній лікарні №1 м.Одеси.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, яким слідчий суддя дав належну оцінку.

Злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим наявність ризику того, що у разі застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі остання може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Так, злочин, який інкримінується ОСОБА_8 був вчинений 29 березня 2015 року.

31 березня 2015 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

03 квітня 2015 року, після смерті потерпілого ОСОБА_10 , підозра ОСОБА_8 була змінена з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Разом з тим, повідомити ОСОБА_14 про нову підозру у той час виявилось неможливим, оскільки остання, після смерті потерпілого, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, яке її загрожує у разі доведеності вини, залишила місце свого проживання та почала переховуватись від правоохоронних органів.

З цих підстав досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено, а ОСОБА_8 08 квітня 2015 року було оголошено у розшук.

Підозрювана ОСОБА_8 була затримана лише 20 квітня 2018 року, більш ніж через 3 роки з моменту оголошення її у розшук.

З огляду на викладені обставини апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України існує і є обґрунтованим.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що з метою запобігання повторним спробам ОСОБА_8 переховуватись від органу досудового розслідування та суду, до неї необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність і можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки остання на протязі трьох останніх років за місцем свого проживання не з`являлась і такий запобіжний захід жодним чином не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної та не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який слідчий посилається у своєму клопотанні і який був беззаперечно доведений в ході апеляційного розгляду.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_8 та дозволить контролювати місце її перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки внаслідок вчинення злочину настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 51 день в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3