ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/483/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001305 від 09.09.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар?янівка Маловисківського р-ну Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 , 08 вересня 2016 року приблизно о 12 години 45 хвилин, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи вантажним автомобілем «MAN 26314», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Збереження довкілля», на задню вісь якого були встановлені радіальні шини з різними типами малюнків протектора, а на зовнішніх і внутрішніх шинах задніх коліс, по колу центральної частини бігової доріжки був присутній граничний знос малюнку протектора, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів, та які водій міг виявити перед початком експлуатації автомобіля, під час руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться навпроти будинку № 25 по вул. Драгоманова в м. Києві, на якому перебувала пішохід ОСОБА_11 , в порушення вимог пунктів: 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 12.3, 18.1, 31.4.5 підпункти «а» та «г» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін. При виникненні небезпеки для руху, чим для нього була вказана пішохід, яку він об`єктивно спроможній був завчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , внаслідок чого здійснив на неї наїзд. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги о 13 годині 55 хвилин 22 вересня 2016 року. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої травми грудей з множинними переломами ребер, ушкодженнями внутрішніх органів, шоком, яка у своєму клінічному перебігу ускладнилися двосторонньою травматичною пневмонією.
Порушення вимог пунктів: 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 12.3, 18.1, 31.4.5 підпункти «а» та «г» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Показав, що він 08.09.2016 року приблизно о 12 годині, керуючи автомобілем «MAN 26314», рухаючись по вул. Драгоманова в напрямку вул. А.Ахматової в м. Києві, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, відволікся та здійснив наїзд на пішохода, яка в цей час знаходилася на переході. Вибачався перед потерпілим, учасниками судового провадження та судом.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_9 у тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі, вибачився перед потерпілим, думку потерпілого, який вважав за можливе не направляти обвинуваченого для реального відбування покарання.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією частини статті.
Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах, встановлених для даного виду покарання.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи та особи винного, наявності по справі обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з огляду на те, що обвинувачений, будучи звільненим від покарання з випробуванням матиме реальну можливість відшкодовувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду та зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Також, у судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дитину, якій на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.
Обвинувачений просив суд клопотання задовольнити.
Прокурор та потерпілий не заперечували щодо звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку із застосуванням амністії.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», обвинувачений мав малолітню дитину сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого не позбавлений батьківських прав.

При цьому ОСОБА_9 скоїв необережний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено 08.09.2016 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_9 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного та додаткового покарання.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.
Покласти на ОСОБА_9 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного та додатково покарання.
Стягнути з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 4029 грн. 20 коп.
Речові докази, а саме:
- відеореєстратор «BlackSys» з картою пам`яті Transcend 8 GB MicroSD» FLKF95Х5003, який передано на зберігання до камери схову речових доказів ГУНП у м. Києві повернути ТОВ «Збереження довкілля»;
автомобіль «MAN 26314», д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання ТОВ «Збереження довкілля» - залишити у власності ТОВ «Збереження довкілля».
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя