Справа № 461/6243/18
Провадження № 1-кс/461/7233/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2018 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та перекладача ОСОБА_6 розглянувши клопотання в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 про застосування тимчасового арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижньовартовськ, Тюменської області, громадянина Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в :

в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про застосування тимчасового арешту стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 40 (сорока) діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що працівниками Галицького ВП ГУ НП у Львівській області 22.08.2018 о 17 год. 25. хв. затримано в порядку ст.ст.208, 582 КПК України громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижньовартовськ, Тюменської області, який розшукується компетентними органами Російської Федерації.

Сектором Міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Львівській області (лист №2265/33/V-2018 від 22.04.2017) підтверджено факт перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародному розшуку як члена терористичної групи.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 судимий вироком Приволзького окружного військового суду за ч.2 ст.205.5, ч.1 ст.282 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років умовно з іспитовим строком 5 років та штрафом в розмірі 150000 рублів.

Апеляційною ухвалою судової колегії по справах військовослужбовців Верховного суду Російської Федерації умовну судимість ОСОБА_4 змінено на покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з відбуванням покарання у колонії загального режиму та виплатою штрафу 120000 рублів.

Згідно постанови першого заступника начальника УФСВП Росії по Хант-Мансійському автономному округу-Югрі від 23.10.2017 засуджений ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі ухиляється, а його місцезнаходження невідоме, у зв`язку з чим останнього оголошено в розшук.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив таке задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, мотивуючи тим, що клопотання не вмотивоване належним чином.

Заслухавши думку учасників судового розгляду щодо поданого клопотання, приходжу до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України встановлені основні засади кримінального провадження, серед яких основоположними є верховенство права , законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів усіх без виключення осіб, а також забезпечення застосування до кожного належної правової процедури у всіх сферах правовідносин, які виникають на території України у зв`язку з притягненням цих осіб до кримінальної відповідальності.

Обов`язкове застосування належної правової процедури гарантується національним та міжнародним законодавством також особам, які притягуються до кримінальної відповідальності на території іноземної держави та які в порядку надання міжнародної правової допомоги зазнали заходів державного примусу з боку держави України, в тому числі затримання, тимчасового та екстрадиційного арешту, а також вирішення питання щодо видачі (екстрадиції) особи.

При цьому забезпечення належної правової процедури при встановленні обставин, що є підставами для застосування таких заходів примусу, потребує комплексного підходу, особливо в частині дотримання прав і свобод особи, до якої такі заходи застосовуються, встановлення та надання належної правової оцінки обставинам, які обумовили притягнення такої особи до кримінальної відповідальності, не вдаючись при цьому до дослідження питання про винуватість та перевірки законності процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи. При цьому, враховуючи принципи законності, верховенства права та рівності всіх осіб перед законом і судом, дослідженню підлягають не лише формальні підстави для застосування заходів примусу, а й інші обставини, з`ясування яких необхідне для прийняття, законного, обґрунтованого та справедливого рішення по справі.

В умовах міжнародного співробітництва та активної співпраці правозастосовчих та правоохоронних органів України та іноземних держав формалізм та спрощений підхід до розгляду будь-яких питань в частині обмеження прав і свобод будь-якої особи, в тому числі застосування заходів кримінального примусу, є неприпустимим.

Саме тому слідчий суддя при вирішенні клопотання прокурора по суті керується не лише формальними підставами для застосування тимчасового арешту до ОСОБА_4 , на які посилається прокурор у своєму клопотанні, а й загальними положеннями КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, зокрема в частині застосування запобіжних заходів, надання міжнародної правової допомоги іноземним державам та застосування до особи видачі (екстрадиції).

Зі змісту п.10 ч.1 ст.541 КПК України вбачається, що тимчасовий арешт взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що тимчасовий арешт фактично є аналогом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто найсуворішого із передбачених Главою 18 КПК України запобіжних заходів.

При цьому ч.2 ст.177 встановлені підстави для застосування будь-якого запобіжного заходу. Згідно з положеннями цієї норми, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.4ст. 583 КПК України, до клопотання про тимчасовий арешт додаються:1) протокол затримання особи; 2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави;3) документи, що підтверджують особу затриманого.

Проте, разом з клопотанням прокурора слідчому судді не було надано офіційного перекладу документу, який би підтверджував перебування ОСОБА_4 в міжнародному розшуку. За таких умов, суд позбавлений можливості перевірити наявність факту офіційного перебування особи в міжнародному розшуку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_8 07.04.1988 року та неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань з політичних та релігійних причин в Російської Федерації., а також побоюючись систематичного порушення прав людини в цій країні, звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 07.08.2017 року до ГУ ДМС України в Одеській області. На даний момент заява про визнання ОСОБА_4 знаходиться на розгляді в Головному Управлінні Державної міграційної служби у Львівській області

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_4 , в тому числі і з урахуванням того, останній у встановленому законом порядку звернувся до ГУ ДМС України у Одеській області з заявою про надання йому статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту. А в подальшому, ініціював переведення його справи до ГУ ДМС України у Львівської області, повідомивши про своє місце проживання у АДРЕСА_1 . Відповідно до Листа ГУ ДМС України у Львівської області особова справа ОСОБА_4 прийнята на облік в ГУ ДМС у Львівській області 22.05.2018. Розгляд заяви ОСОБА_4 триває і на даний момент, отже він знаходиться в процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя позбавлений можливості розглянути питання правомірності застосування тимчасового арешту щодо ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах, долучених до клопотання, відсутні належним чином завірені і оформлені документи про перебування особи в міжнародному розшуку, перекладені на державну мову.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність на даний час належних підстав для застосування щодо ОСОБА_4 тимчасового арешту, у зв`язку з чим визнає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В зв`язку з встановленими порушеннями при зверненні прокурора з клопотанням про тимчасовий арешт ОСОБА_4 , які полягають у ненаданні прокурором належних доказів щодо існування підстав для тимчасового арешту, слідчий суддя не вбачає підстав для обрання іншого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 261, 532, 584 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 про застосування тимчасового арешту відмовити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч.7 ст.583 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано тимчасовий арешт, її захисником чи законним представником, прокурором.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .