Провадження № 11-сс/812/66/18 Головуюча у суді першої інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія: ч. 2 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2018 року.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засуджений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2018 року, задовольнити його скаргу та прийняти нове рішення за його скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора.

Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області та прокурора прокуратури Миколаївської області.

Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого.

Вважає, що ухвала слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2018 року є такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому, на думку апелянта, суд не повинен відмовляти в прийнятті чи розгляді такої скарги з підстав, передбачених законом.

Встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльності слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області та прокурора прокуратури Миколаївської області відмовлено на підставі частини 4 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснення засудженого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог Закону слідчий суддя суду першої інстанції дотримався.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Жодних з наведених у вищезазначеній нормі КПК України обставин для оскарження бездіяльності слідчого чи прокурора заявником не зазначено.

За такого, апеляційний суд вважає рішення слідчого судді суду першої інстанції вірним та прийнятим без істотних порушень вимог КПК України, а тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Твердження апелянта щодо права на оскарження в суді будь-якого рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, з посиланням на положення статті 55 Конституції України, є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відмова слідчого судді у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню на цій стадії, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, і, відповідно, порушення положень вказаної апелянтом норми Конституції України.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин, наявність визначеного у законі переліку рішень, дій чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування (стаття 303 КПК України) не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд і, відповідно, порушення положень статті 55 Конституції України.
Керуючись статтями 404, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: