Справа № 159/4699/16-к Провадження №11-кп/802/31/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001988, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Прасковея, Будьонівського району, Ставропольського краю, Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружений, має малолітню дитину, несудимий,
визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту його затримання для приведення вироку до виконання.

В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 вересня 2016 року близько 14 год. 20 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 під час конфлікту з ОСОБА_12 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення і суспільно небезпечний характер власних дій, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому удар кулаком в голову, внаслідок чого заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з правобічними субдуральною і субарахноїдальною гематомами та забоєм головного мозку, з розвитком набряку та набухання головного мозку, яке 19 вересня 2016 року спричинило смерть потерпілого.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вказує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого позбавлено життя людини, що є найвищою соціальною цінністю. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- обвинувачений та його захисники оскаржують вирок через невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Вказують на нечіткість сформульованого обвинувачення в частині зазначення кількості нанесених потерпілому ударів, неконкретизованість форми вини, мотиву та мети вчинення злочину. Вважають, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та суперечить дослідженим в ході судового розгляду доказам: показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , даним слідчого експерименту, проведеного з участю вищевказаних свідків, висновкам експертів та показанням самого експерта ОСОБА_15 . Просять вирок з вищенаведених мотивів скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину (суб`єктивної сторони), передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, апеляцію обвинуваченого та його захисників - заперечив, обвинуваченого та його захисників, які подані ними апеляційні скарги підтримали, заперечили апеляцію прокурора, потерпілу, яка погодилась з вироком суду, ствердивши, що про побиття загиблого іншими особами їй нічого не відомо, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_12 .

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його винуватість доведена зібраними у провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання обвинуваченого, який частково визнаючи свою винуватість щодо обставин події, в судовому засіданні ствердив про нанесення потерпілому на ґрунті особистих неприязних відносин удару кулаком в голову, а саме в ділянку правового ока, від якого останній впав.

З показань даних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому удар рукою в обличчя, від якого останній впав, після чого наносив несильні удари ногою по його тулубу. Після вищевказаних подій, ОСОБА_12 з квартири не виходив, ні з ким у конфлікти не вступав, не падав і не вдарявся.

Такі показання є послідовними і у своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення, а також узгоджуються із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема даними, що містяться в протоколах слідчих експериментів від 23 листопада 2016 року, проведених за участю вищевказаних свідків, висновками судово-медичної експертизи № 209 від 19 жовтня 2016 року, комісійної судово-медичної експертизи № 49 від 11 серпня 2017 року, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву підстав у суду немає.

Висновок експерта № 209 від 19 жовтня 2016 року підтверджує факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 тяжких умисних тілесних ушкоджень та настання смерті ОСОБА_12 від закритої черепно-мозкової травми з правобічними субдуральною та субарахноїдальною гематомами та забоєм головного мозку з розвитком набряку та набухання головного мозку, а також доводить наявність прямого причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями потерпілим 13 вересня 2016 року та його смертю, яка мала місце 19 вересня 2016 року, тоді як висновком експерта № 49 від 11 серпня 2017 року виключена можливість виникнення даної травми внаслідок падіння потерпілого з висоти власного зросту, як із прискоренням, так і без такого, з послідуючим ударом головою об підлогу чи сторонні предмети.
Окрім того, своїми показаннями обвинувачений викриває себе, оскільки чітко вказує на локалізацію і характер нанесення удару потерпілому в голову та не заперечує, що між ним і потерпілим у вказаному у вироку місці і часі відбувся конфлікт.

За таких обставин, показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, а також дані, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів, висновках експертів, переконливо свідчать про те, що дії ОСОБА_8 були вольовими та цілеспрямованими, тоді як нанесений потерпілому удар був значної сили та направлений в голову, від якого ОСОБА_12 не втримався на ногах і впав на підлогу, а на його обличчі утворилась обширна гематома, а тому беззаперечно вказують на умисне нанесення потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть та не викликають сумнівів у правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Твердження захисників про нечіткість сформульованого обвинувачення в частині зазначення кількості нанесених потерпілому ударів, не випливають на доведеність винуватості ОСОБА_8 , так як смерть потерпілого настала саме від удару в голову, а інші ушкодження, незалежно від механізму і причин їх утворення до смерті потерпілого не призвели.

Не спростовують правильних висновків суду і доводи сторони захисту про смерть потерпілого не відразу, а при так званому «світловому проміжку часу», яка за умови надання своєчасної медичної допомоги не настала б, а сам обвинувачений не міг передбачити чи усвідомити наслідки завданого удару, як такі, що призведуть до смерті потерпілого.

Так, тяжкими тілесними ушкодженнями є небезпечні для життя ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Так, експертними дослідженнями виключена можливість отримання ОСОБА_12 травми під час падіння, як в ході виниклого між обвинуваченим та потерпілим конфлікту, так і після нього, а між заподіяними тяжкими тілесними ушкодженнями та смертю потерпілого встановлений причинно-наслідковий зв`язок. Тоді як саме ставлення винного до смерті потерпілого за ч. 2 ст. 121 КК України є необережним.

Версія захисників про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою була предметом перевірки судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшла.

Встановлені судом мотив і мета при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 . Як встановлено з показань обвинуваченого та свідків, злочин був вчинений в ході виниклого конфлікту між обвинуваченим, який попередньо пред`явив потерпілому претензії про те, що перебуваючи на заробітках, останній чіплявся до його дружини.

При перевірці кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при його розгляді чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збирані й оцінці доказів у справі, на що у апеляційних скаргах посилаються обвинувачений та його захисники.

Враховуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та доведеність скоєння ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, апеляційний суд вважає, що апеляції обвинуваченого та його захисників до задоволення не підлягають.

Доводи прокурора про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченому є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як убачається з вироку суду, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу винного.

Так, по відношенню до ОСОБА_8 , судом з достатньою повнотою враховано те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягуються вперше, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується виключно позитивно, одружений і на його утриманні перебуває малолітня дитина.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, про що свідчить поведінка обвинуваченого в судовому засіданні, який усвідомив протиправність своїх дій, а також активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений з початку досудового слідства давав показання з приводу обставин вчиненого. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Обраний судом першої інстанції вид та розмір покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і не є надто м`яким, як зазначає у поданій ним апеляційній скарзі прокурор, а тому підстав для задоволення поданої ним скарги, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: