У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000072 від 24.04.2018 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України про накладення арешту, -

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000072 від 24.04.2018 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України про накладення арешту на житлове приміщення мансарди, площею 1550, 1 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 ., мотивуючи наступним.

Згідно з клопотанням Приморським районним судом м. Одеси 12.07.2017 по справі № 1522/19282/12 винесено рішення, яким позов Департаменту комунальної власності ОМР задоволено частково, вирішено витребувати нежитлове приміщення горища, загальною площею 1 651, 9 кв.м., яке знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Одеси та виселити ОСОБА_4 з даного приміщення. Одеською місцевою прокуратурою № 3 здійснено вступ в дану цивільну справу на стороні позивача.

Рішення набрало законної сили 25.07.2017.

На виконання рішення суду державним реєстратором Відділом державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради 28.08.2017 зареєстровано право комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на нежитлове приміщення горища, загальною площею 1 651, 9 кв.м., яке знаходиться у будинку АДРЕСА_2 .

Однак в подальшому установлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явилася реєстрація житлового приміщення мансарди, площею 1550, 1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 , яким набуто право приватної власності на дане приміщення на підставі договору купівлі-продажу № 303 від 13.02.2017. Попереднім власником був ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 61 від 21.01.2016.

При цьому жодних даних щодо реєстрації житлового приміщення мансарди, площею 1550, 1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , до 21.01.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно немає.

Відповідно до інформації КП «БТІ ОМР» від 15.05.2018 за № 3624-04/153, в архіві підприємства відсутня інвентаризаційна справа нежилого приміщення мансарди загальною площею 1550, 1 кв.м. по АДРЕСА_2 та реєстрація права власності на даний об`єкт.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 61 від 21.01.2016, ОСОБА_5 купив мансарду, площею 1550, 1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 у ОСОБА_6 , якому дане приміщення належало на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1/2003-00841, зареєстрованого на Регіональній товарній біржі 20.03.2003, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 21.04.2003 за № 285 на сторінці 128 у книзі 334 пр.

Однак, за даними КП «БТІ ОМР» (відповідь № 4173-04/165 від 22.05.2018) на сторінці 128 книги 334пр існують записи під № 230 про реєстрацію права власності на інший об`єкт. Крім того, КП «БТІ ОМР» надає інформацію про відсутність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в місті Одесі за ОСОБА_6 , що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, в Договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1/2003-00841, зареєстрованого на Регіональній товарній біржі 20.03.2003, зазначено, що ОСОБА_6 купив мансарду, площею 1550, 1 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , у продавця ОСОБА_7 , якому належало дане майно на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.02.2001 № 46.

В той же час, Департаментом архівної справи та діловодства ОМР надано інформацію, що за 2001 рік розпорядження № 46 за датою 16.02.2001 не зареєстровано. В свою чергу, розпорядження Приморської районної адміністрації виконкому ОМР під № 46 зареєстровано 23.01.2001 та не стосується ОСОБА_7 та спірного майна (мансарди).

Таким чином, є підстави вважати, що з метою перешкоджання виконанню судового рішення від 12.07.2017 по справі № 1522/19282/12, нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , фіктивно зареєстровано за іншими особами під виглядом житлового приміщення мансарди за тією ж адресою, тобто право власності на мансарду площею 1550, 1 кв.м набуто протиправним шляхом.

Слідчим Приморського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області 17.05.2018 винесено постанову про визнання речовим доказом житлового приміщення мансарди, площею 1550, 1 кв.м за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене приміщення належить ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , на праві приватної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До судового засідання прокурор не з`явився, написав заяву про відкладення розгляду клопотання а згодом про розгляд клопотання за його відсутності.

Виклик володільця майна не здійснювався з метою забезпечення дієвості заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У своєму клопотанні слідчий вказує що об`єкт нерухомого майна визнано речовим доказом.

Так, завданням заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження такого майна.
В той же час, згідно зі ст. 2 КК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, недопущення незаконній втраті, зміні чи перетворенню речового доказу, слідчий суддя вважає слушними доводи сторони обвинувачення про необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження, на підставі чого вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.170-173, 372 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000072 від 24.04.2018 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на житлове приміщення мансарди, площею 1550, 1 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя:
01.08.2018