АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/840/18 Справа № 204/2186/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого по АДРЕСА_1 ; проживаючого по АДРЕСА_2 , судимого:

1) 02.06.2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 2, 104, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

2) 12.10.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 2, 75, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

3) 07.04.2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

4) 15.11.2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 289 ч. 2, 69 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000376, -

встановила:

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він повторно, 21.02.2017 року, приблизно о 02 год. 30 хв., знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_3 , переслідуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, заліз на паркан зазначеного домоволодіння, де демонтував зі стіни будинку камеру відеоспостереження «Partizan COD-631 H». Таким чином, таємно викрав чуже майно, належне потерпілій ОСОБА_8 , вартістю 860 грн. 63 коп., після чого, залишив місце вчинення злочину, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Дані злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 185 КК України.

За даним законом йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного менш суворого покарання у вигляді 3 років позбавлення волі більш суворим покаранням у вигляді 3 років і 1 місяця позбавлення волі, призначеним за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року, остаточно призначено до відбуття - 3 роки і 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено відраховувати з 06 квітня 2017 року.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 гизи матеріальну шкоду в розмірі 1 819 грн. 53 коп.

Вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення судом не досліджувались відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор не погодився з вказаним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом встановлено, що ОСОБА_7 своїми злочинними діями завдав потерпілій матеріальної шкоди у розмірі 860 грн. 63 коп. Проте, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову, ухвалив стягнути на користь потерпілій 1 819 грн. 53 коп., не навівши мотиви та підстави ухвалення такого рішення, вказавши лише у вироку, що цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Обвинувачений також не погодився з вказаним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначення покарання, яке вважає занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості злочину та його особі.

Потерпілою ОСОБА_8 на дані скарги подані заперечення, в яких просить залишити їх без задоволення, а вирок без змін.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила її задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, питання щодо апеляційної скарги прокурора залишив на розсуд суду.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, вчинений повторно, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, не має позитивної соціальної характеристики, вину визнав в повному обсязі, що суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, і вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції йому призначено занадто суворе покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності, у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та зміни вироку суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Обговорюючи вимоги прокурора щодо правильності розв`язання судом цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Ці вимоги закону суд першої інстанції при постановленні вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 не виконав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у своєму вироку визнав встановленим, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 860 грн. 63 коп.

Потерпілою ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 819 грн. 53 коп.

За таких обставин суд, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову ОСОБА_8 , а саме стягнення на її користь з обвинуваченого 1 819 грн. 53 коп. матеріальної шкоди, в мотивувальній частині вироку не навів мотиви та підстави ухвалення такого рішення та не обґрунтував його, вказавши лише, що цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, що тягне за собою порушення вимог ст. 374 КПК України, із суті якої вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, крім іншого, підстави для задоволення цивільного позову, та докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Враховуючи, що суд не дотримався вимог норм процесуального закону під час вирішення цивільного позову, вважати обґрунтованим визначений судом розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, колегія суддів не може.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню в частині вирішення цивільного позову з направленням його на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін в частині кримінального провадження, а апеляційна скарга обвинуваченого в даному кримінальному провадженні такою, що не підлягає задоволенню.

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди - скасувати, направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в цей же суд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4