Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-6788ск18

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5

і ОСОБА_6 ,
встановив:
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор не дотримався положень п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, відповідно до яких касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Вказуючи на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, прокурор у касаційній скарзі наводить лише загальні положення статей 85, 86, 94, 370, 374 КПК, проте не зазначає, у чому конкретно вони полягають відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК. Він не вказує, яким чином ці порушення вплинули чи могли вплинути на обґрунтованість судового рішення.

Крім того, у касаційній скарзі прокурора не міститься жодних мотивів на спростування висновку місцевого та апеляційного судів щодо порушення органом досудового розслідування положень статей 87 і 290 КПК та визнання конкретних доказів недопустимими.
Касаційна скарга прокурора є формальною за змістом. У ній не наведено доводів на спростування усіх висновків місцевого та апеляційного судів стосовно допущених органом досудового розслідування порушень та визнання кожного конкретного доказу недопустимим.
Також прокурор не наводить доводів на обґрунтування незаконності вироку місцевого суду з урахуванням положень статей 370, 371, 373, 374 КПКу їх взаємозв`язку. Натомість він заперечує відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно вимог статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, не погоджуючись із висновком апеляційного суду про відсутність підстав для скасування вироку місцевого суду, прокурор у касаційній скарзі формально посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, у той же час не зазначає, у чому полягають ці порушення, які конкретно доводи апеляційної скарги прокурора апеляційний суд не дослідив, не перевірив і

не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими. Також прокурор

не зазначив, чи заявлялися у суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно

не задовольнив.
Касаційна скарга прокурора не містить посилань на жодну з безумовних підстав, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу для скасування судового рішення.
Формальним є посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, оскільки прокурор не посилається на конкретні положення КК, які, на його думку, порушено місцевим та апеляційним судами та не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення з урахуванням вимог ст. 413 КПК.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурор має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Печерського районного суду міста Києва від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5

і ОСОБА_6 та встановити десятиденний строк із дня отримання ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3