Справа № 127/2619/18
Провадження №11-кп/772/554/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000355 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2018 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2018, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Вінниці, українку, громадянку України, незаміжню, маючу на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, непрацюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
- 11.07.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 грн.,
Визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.07.2016 року в частині призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 гривень, виконувати самостійно.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 143,00 гривень.
Вирішено питання з речовими доказами.

ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , 26.01.2018 близько 13:50 год., перебуваючи на другому поверсі в приміщенні територіального відділення Центру адміністративних послуг «Прозорий офіс» (Вишенька), розміщеному на проспекті Космонавтів, 30 в м. Вінниці, помітила в залі очікування, на столі мобільний телефон марки «Lenovo S856» в корпусі золотистого кольору, який належав ОСОБА_9 .
Маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного мобільного телефону та реалізовуючи його, ОСОБА_7 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно і таємно, викрала мобільний телефон марки Lenovo S856» в корпусі золотистого кольору.
В подальшому вона з місця вчинення злочину зникла, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1409,80 грн., згідно висновку судового експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №760/18-21 від 30.01.2018 року.

В апеляційній скарзі заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду від 20.02.2018 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт. На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання у виді 120 годин громадських робіт та невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду від 11.07.2016 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно.
Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
Таким чином, на підставі ст. 71 КК України при сукупності вироків суд призначає покарання, види якого передбачені ст. 51 КК України, за такими правилами: насамперед призначається покарання за знов вчинений злочин, а потім до цього покарання суд приєднує повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Крім цього, з наведеного фактично вбачається, що суд першої інстанції застосував положення ст. 75 КК України і звільнив ОСОБА_7 від відбування частини призначеного покарання, а саме від покарання у виді позбавлення волі, що є недопустимим, оскільки відповідно до вимог кримінального закону рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання, виходячи з його виду і розміру, яке судом з урахуванням положень ст. 71 КК України взагалі не визначено.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора ОСОБА_8 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду, щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), є правильним і ніким на оскаржується.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення по даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень судом закону України про кримінальну відповідальність знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та є безумовними підставами для скасування вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
Статтею 51 КК України встановлено вичерпний перелік видів покарань, а саме: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.
При цьому, звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком (ст. 75 КК України) є окремим кримінально-правовим інститутом, та не є покаранням, а лише може бути застосовано до такого.
Таким чином, на підставі ст. 71 КК України при сукупності вироків суд призначає покарання, види якого передбачені ст. 51 КК України, за такими правилами: насамперед призначається покарання за знов вчинений злочин, а потім до цього покарання суд приєднує повністю або частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, в порушення зазначених вище вимог закону України про кримінальну відповідальність суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування даного виду покарання з випробуванням та іспитовим строком, а лише потім на підставі ст. ст. 71, 72 КК України зазначив про окреме виконання вироку Вінницького міського суду від 11.07.2016, яким призначалось покарання у виді штрафу.
При цьому суд взагалі не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, яке з урахуванням викладеного вище визначається шляхом повного або часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що є обов`язковою умовою правильного визначення судом остаточного покарання за сукупністю вироків.
Крім цього, з наведеного фактично вбачається, що суд першої інстанції застосував положення ст. 75 КК України і звільнив ОСОБА_7 від відбування частини призначеного покарання, а саме від покарання у виді позбавлення волі, що є недопустимим, оскільки відповідно до вимог кримінального закону рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання, виходячи з його виду і розміру, яке судом з урахуванням положень ст. 71 КК України взагалі не визначено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок Вінницького міського суду від 20.02.2018, підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2018 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст. 185 КК України - скасувати в частині призначення покарання.
Визнати винною ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 120 ( сто двадцять) годин.
На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання у виді 120 годин громадських робіт та невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду від 11.07.2016 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., виконувати самостійно.
Врешті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
Суддя: