Постанова

Іменем України
17 травня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/14646/16-к

провадження № 51-3320 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011681 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клюшниківка, Миргородського району, Полтавської області та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 22 липня 2010 року Куликівського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 187 ч. 5 ст. 185, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; звільненого 25 червня 2015 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 5 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2010 року, та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 17 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінено. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2010 року, та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 серпня 2016 року, приблизно о 13 год., перебуваючи на перехресті вулиць Сосюри та Хоткевича в м. Києві, з метою подолання опору ОСОБА_7 , застосовуючи відносно потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечне для життя та здоров`я, та завдавши йому один удар рукою в обличчя відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Sony Xperia L» вартістю 2200 гривень, в якому знаходилась карта мобільного оператора зв`язку «Київстар», вартістю 15 гривень, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2215 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає відсутніми підстави для застосуванням ст. 69 КК України. Крім того,прокурор зазначає, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає положенням ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просив її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 касаційну скаргу прокурора не підтримав і просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора та засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Доводи касаційної скарги прокурора про відсутність підстав застосування ст. 69 КК України є безпідставними.

Так, апеляційний суд, змінюючи вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання та призначаючи його із застосуванням ст. 69 КК України, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого та про стан його здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та належним чином мотивував своє рішення в цій частині.

Зокрема, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення, офіційно працює, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, характеризується посередньо за попереднім місцем відбування покарання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що, змінюючи засудженому вирок в частині призначеного покарання, апеляційний суд узяв до уваги те, що ОСОБА_6 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, відповідно до листа начальника медичної частини Київського слідчого ізолятора від 31 січня 2016 року ОСОБА_6 неодноразово звертався за медичною допомогою і за даними проведених обстежень йому встановлені діагнози: ВІЛ-інфекція 4 клінічна стадія, хронічний токсоплазмоз та цитомегаловірусні інфекції, хронічний гепатит «С», що свідчить про незадовільний стан здоров`я засудженого, який потребує специфічного та тривалого лікування і визнав ці обставини пом`якшуючими. Врахувавши наведене, суд фактично дійшов висновку, що все це у поєднанні та взаємозв`язку істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та слугує підставою для призначення ОСОБА_6 більш м`якого за розміром покарання, ніж передбачено законом. Такий висновок суду щодо можливості застосування ст. 69 КК України вмотивований, а переконливих й достатніх аргументів, які б доводили зворотне та неправильне застосування вказаного закону України про кримінальну відповідальність касаційна скарга прокурора не містить.

Тому, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання судом апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3