Справа № 594/501/18
У Х В А Л А

16 травня 2018 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника -адвоката ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м.Борщеві справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити його від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, на підставі акту амністії - Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-УІІІ, посилаючись на те, що додаткове покарання за вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2016 року у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки він відбуває з 19 жовтня 2017 року і, оскільки є батьком неповнолітньої дитини і батьківських прав не позбавлений, то підпадає під дію п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», і може бути звільнений від відбування покарання по амністії. Вказав, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, яка набрала законної сили 09 жовтня 2017 року, йому було відмовлено в задоволенні клопотання щодо звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», проте вважає таку ухвалу незаконною, оскільки він з 19 жовтня 2017 року перебуває на обліку в Борщівському районному секторі з питань пробації і наявність додаткового покарання обмежує його право на вільне пересування, вільний вибір місця роботи, так як йому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України. Ним було оскаржено дану ухвалу, однак, суд апеляційної інстанції відмовив йому в поновленні пропущеного строку для апеляційного оскарження ухвали. Вважає, що аналіз п.«в» ст.1, ст.10, ст.13 Закону " України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.1,6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», свідчить про те, що суд за наявності клопотання засудженого про застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» зобов`язаний, а не має право розглянути це клопотання та при встановленні відповідних підстав звільнити від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 та його тзахисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та просять його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього положень п. «в» ч.1 ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, оскільки таке клопотання вже вирішено ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає що клопотання ОСОБА_5 про застосування стосовно нього Закону України "Про амністію у 2016 році" не підлягає до задоволення на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року, який ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2016 року залишено без змін, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22 грудня 2016 року "Про амністію у 2016 році".
Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а саме, згідно п. в) - не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Статтею 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено, що дія цього Закону поширюєтьсяна осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» частково задоволено та звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого2016 року та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 13 квітня 2016 року основного покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі пункту «в» статті 1 Закону України №1185-VII від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році». У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо додаткового покарання по Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Київської області 17 квітня 2018 року, в якій просив скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року в частині відмови у задоволенні клопотання про звільнення від додаткової міри покарання та просив поновити йому строк на подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали зазначав, що при отриманні ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року не надав вагомого значення рішенню суду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року про часткове задоволення клопотання щодо застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення та апеляційну скаргу, подану засудженим ОСОБА_5 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року, повернуто ОСОБА_5 .

Окрім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 був присутній в судовому засіданні 29 вересня 2017 року, надавав пояснення з приводу свого клопотання, в його присутності було проголошено судове рішення та роз`яснено його зміст, порядок і строки оскарження. Копію ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року засуджений ОСОБА_5 отримав 02 жовтня 2017 року, про що свідчить його особиста розписка, а відтак, засуджений ОСОБА_5 мав можливість для оскарження ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року в строки, передбачені ч.2 ст.395 КПК України.
Згідно довідки Борщівського районного сектору з питань пробації від 03 травня 2018 року №УП/т/3/626 ОСОБА_5 з 19.10.2017 року перебуває на обліку у зв`язку з відбуттям додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 02.02.2016 року.
Засуджений ОСОБА_5 у клопотанні про звільнення його від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі акту амністії - Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-УІІІ, посилається на те, що вважає незаконною ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року, яка набрала законної сили 09 жовтня 2017 року і якою йому було відмовлено в задоволенні клопотання щодо звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки наявність додаткового покарання обмежує його право на вільне пересування, вільний вибір місця роботи, так як йому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

Згідно ст.21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року є такою, що набрала законної сили 09 жовтня 2017 року, а отже є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Засуджений ОСОБА_5 не скористався належним йому правом апеляційного оскарження у строки, передбачені ч.2 ст.395 КПК України, у зв`язку з чим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 апеляційну скаргу, подану засудженим ОСОБА_5 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року повернуто ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що питання, яке ставить перед Борщівським районним судом Тернопільської області засуджений ОСОБА_5 , вже було розглянуто Кагарлицьким районним судом Київської області і ним прийнято рішення, що набрало законної сили, ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року є обов`язковою для виконання , в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.539 КПК України, ст. 86 КК України, ст.10 Закону України "Про амністію у 2016 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, призначеного вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст.286 КК України на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році»- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги через Борщівський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуюча: