Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-6649ск18

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, потерпілий звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить переглянути їх

у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 не дотримався положень пунктів 4 і 5

ч. 2 ст. 427 КПК, відповідно до яких касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також вимоги до суду касаційної інстанції (у межах повноважень цього суду, встановлених у ст. 436 КПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для зміни чи скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав необхідно керуватися статтями 412414 КПК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду, потерпілий у касаційній скарзі не посилається на конкретну підставу з передбачених ч. 1 ст. 438 КПК для зміни чи скасування цих судових рішень, а також не наводить обґрунтування їх незаконності відповідно до положень статей 370, 371, ч. 1 ст. 373, статей 404, 412-414, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку. Потерпілий не зазначає, які конкретно порушення матеріального та процесуального права допущено судами першої й апеляційної інстанцій, та в чому вони полягають,

а також яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність чи обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Також скаржник не зазначає, чи заявлялися стороною обвинувачення в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги представника потерпілих у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд належним чином не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими. Натомість ОСОБА_4 зазначає на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. Одночасно з цим, згідно з ч. 1 ст. 437 КПК суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга потерпілого не містить вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися з повноваженнями цього суду, передбаченими ст. 436 цього Кодексу, а також прямо суперечать положенням ч. 1 ст. 437 КПК.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга потерпілого не відповідає вимогам, які ставляться до касаційної скарги, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (потерпілий має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
залишити без руху касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Монастирського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3