Номер провадження: 11-кп/785/675/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.02.2018 року, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 07.07.2011 року Ширяївським райсудом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 11 років,
- відмовлено в заміні покарання у виді позбавлення волі, більш м`яким у виді обмеження волі,

встановив:

Зазначеною ухвалою суду першої відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «ПВК (№51)» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що згідно з положеннямич. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що злочин, який вчинений ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких.
Зі змісту характеристики на засудженого вбачається, що він адміністрацією колонії характеризується задовільно, має два заохочення, а стягнення погашено, що означає, що засуджений формально підпадає під дію п. 3 ч. 2 ст. 82 КК України, оскільки відбув дві третини строку покарання, призначеного вироком суду.
Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши обставини вчинення засудженим злочину, а також тяжкість покарання, дійшов висновку про необхідність залишення засудженого у місці позбавлення волі та подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
При цьому, суд першої інстанції послався на те, що покарання є одним з центральних інститутів кримінального права, якому відведена важлива роль щодо охорони найбільш значущих суспільних відносин від злочинних посягань, з огляду на таке:
- відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами;
- мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому;
- метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину.
Суд першої інстанції послався в ухвалі також на те, що сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність двох заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, є позитивною обставиною, яка може бути врахована при застосуванні положень ст. 82 КК України, але, за вчинення особливо тяжкого злочину, засуджений відбув лише 2/3 строку покарання, з урахуванням скорочення строку покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку: один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі за період з 16.01.2011 року по 22.09.2011 року (майже вісім місяців).
Посилаючись на такі обставини, суд першої інстанції ухвалив відмовити в задоволені подання керівника виправної колонії та залишити засудженого у місці позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню з таких підстав:

- відмовляючи у задоволенні клопотання, суд не навів належних та достатніх мотивів на обґрунтування свого рішення, а сама ухвала містить істотні суперечності, зокрема: суд першої інстанції, встановивши наявність позитивної характеристики, сумлінного ставлення до роботи, наявність двох заохочень і відсутність діючих стягнень, відбуття 2/3 строку покарання, що у своїй сукупності свідчить про те, що він став на шлях виправлення, безпідставно, посилаючись на думку прокурора, відмовив у заміні покарання на більш м`яке;
- суд не врахував, що у нього є постійне місце проживання, яким він буде забезпечений після звільнення з місць позбавлення волі, а саме за адресою: АДРЕСА_2 ;
- за наявності достатньої кількості доказів на підтвердження того, що він заслуговує на застосування положень п. 3 ч. 2 ст. 82 КК України, суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про неможливість пом`якшення виду покарання.

Посилаючись на зазначені доводи, засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання начальника ДУ «ПВК (№51) про заміну покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Частиною третьою ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Як вбачається з матеріалів справи, начальник ДУ «ПВК (№51) ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з поданням про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

З характеристики та довідки на засудженого, які надані адміністрацією виправної колонії випливає, що ОСОБА_7 вину у вчиненому злочині визнав, характеризується позитивно (а.с. 3-4), має два заохочення і немає діючих стягнень (а.с. 5).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною третьою та пунктом третім частини четвертої зазначеної норми кримінального закону передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений за умисний, особливо тяжкий злочин і на день подачі клопотання відбув більш ніж дві третини строку покарання, тобто він має право, за законом, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, засуджений, на час внесення подання (27.09.2017 року), відбув 6 років, 8 місяців і 11 днів позбавлення волі з призначених йому одинадцяти років позбавлення волі, а на час апеляційного розгляду більше семи років позбавлення волі.

Враховуючи особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, обставини, які були враховані під час постановлення вироку, а саме, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, адже ОСОБА_7 продовжить відбування покарання в ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим буде досягнута мета і цілі кримінального покарання та необхідність забезпечення почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно п.2 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції і постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «ПВК (№51)», та замінити засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.02.2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «ПВК (№51) про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника ДУ «ПВК (№51) про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання задовольнити.

Замінити засудженому 07.07.2011 року Ширяївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 11 років ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим у той же строк з дня одержання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4