Єдиний унікальний номер 233/3539/18
Номер провадження 11-сс/775/274/2018

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 І

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2018 р. про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт речових доказів та надання дозволу на їх реалізацію у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

12 липня 2018 року слідчий СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт речових доказів та надання дозволу на їх реалізацію.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 22.09.2017 до СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла заява Марківського сільського голови ОСОБА_7 про використання земельної ділянки на території Марківської сільської ради за межами населеного пункту поблизу села Маркове Костянтинівського району Донецької області на рекультивованих землях (категорії «пасовища»), загальною площею близько 87 га, та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, що полягає у незаконній обробці та вирощувані сільськогосподарських культур, невстановленими особами за відсутності правовстановлюючих документів на землю. За даним 22.09.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 197-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, яка фактично самовільно використовується і оброблюється невстановленими особами за відсутності дозвільних документів, присвоєно кадастровий номер :10:000:0151.

Було отримано інформацію про те, що в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

26.06.2018 року спеціаліста ОСОБА_8 було допитано в якості свідка. Під час допиту останній повідомив, що 26.06.2018 він, як спеціаліст агроном приймав участь в огляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, земель запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151. Під час огляду земельної ділянки агрономом було візуально зазначено, що на даній земельній ділянці проростає озима пшениця, яка орієнтовно через 2-3 тижні буде готова до збирання. Також ОСОБА_8 зазначив, якщо дану озиму пшеницю не зібрати в найближчий час, то її насіння обсиплеться і врожай буде втрачено.

09.07.2018 слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, винесено постанову про визнання в якості речового доказу озиму пшеницю, яка проростає на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, з кадастровим номером :10:000:0151.

Враховуючи, що речові докази у вигляді посівів сільськогосподарської культури озимої пшениці, на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :10:000:0151, розташованої за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, потребують значних витрат по забезпеченню спеціальних умов їх зберігання та охорони, а також піддаються швидкому псуванню, що може призвести до їх знищення, виникла необхідність у забезпеченні збереження речових доказів шляхом передання їх для реалізації, що можливо без шкоди для кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2018 р. відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт речових доказів та надання дозволу на їх реалізацію у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, невмотивованою, яка суперечить ст. 370 КПК України, такою що підлягає скасуванню. В обґрунтування вказує, що клопотання слідчого є законним та обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 171, 172 КПК України, також воно містить підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вважає, що вимога суду першої інстанції про те, що в клопотанні про арешт майна сума заподіяної державі шкоди повинна бути підтверджена належними розрахунками є необґрунтованою, оскільки чинний КПК України не містить таких вимог. Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно й необґрунтовано зроблено висновок про те, що врожай озимої пшениці не відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України для речового доказу, оскільки виходячи зі змісту даної норми, наявність врожаю на самовільно зайнятій земельній ділянці, у комплексі з іншими доказами, свідчить про наявність події кримінального, та як кінцевого результату незаконної сільськогосподарської діяльності з подальшим його відчуженням та реалізації й отримання злочинного грошового прибутку без сплати відповідних податків та орендної плати за землю до державного бюджету України. Зазначає, що в ухвалі слідчого судді безпідставно наведена вимога до клопотання, щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, оскільки встановлення точної кількості майна, можливе лише після збору врожаю озимої пшениці, який, в свою чергу, можливий лише після накладення судового арешту на вказане майно. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на врожай озимої пшениці, що проростає на самовільно зайнятій невстановленими особами земельній ділянці сільськогосподарського призначення (категорії «пасовища») державної форми власності площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151, та надати дозвіл на її реалізацію.

Заслухавши доповідача, прокурора який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за такими підставами.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Арешт майна є одним із таких заходів забезпечення кримінального провадження - ст. 131 ч.2 п.7 КПК України.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому суд враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також системний аналіз положень ст.ст.167, 170, 172, 174 КПК України дає підстави вважати, що арешт може бути накладений не тільки на майно у вигляді речей підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за завдану ними шкоду, але й інших осіб, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Аналіз наведених вище вимог закону вказує, що діючим законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються; та застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, вказаних у ст. 132 КПК України.

22.09.2017 до СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшла заява Марківського сільського голови ОСОБА_7 про використання земельної ділянки на території Марківської сільської ради за межами населеного пункту поблизу села Маркове Костянтинівського району Донецької області на рекультивованих землях (категорії «пасовища»), загальною площею близько 87 га, та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, що полягає у незаконній обробці та вирощувані сільськогосподарських культур, невстановленими особами за відсутності правовстановлюючих документів на землю.

За даним фактом СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області 22.09.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 197-1 КК України.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 06.10.2017 №48-966/90/17 шкода, заподіяна державі внаслідок самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки складає 115743 грн. (сто п`ятнадцять тисяч сімсот сорок три грн.).

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 22.09.2017 № 260-ДК/329/АО/10/01/17 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22.09.2017 № 260-ДК/354/АП/09/01/-17, в ході проведення перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, земельна ділянка фактично самовільно використовується і оброблюється, була зорана, насаджена насінням соняшнику, врожай якого зібрано в 2017 році та надалі використовується й засіяна насінням сільськогосподарської культури, а саме озимої пшениці.

26.06.2018 проведено огляд місця події, за участю спеціаліста-агронома начальника управління агропромислового розвитку Костянтинівської РДА ОСОБА_8 , земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, земель запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151, та самовільно використовується невстановленими особами, всупереч існуючого порядку користування земельними ділянками.

Під час огляду земельної ділянки агрономом було візуально зазначено, що на даній земельній ділянці проростає озима пшениця, яка орієнтовно через 2-3 тижні буде готова до збирання. Також ОСОБА_8 зазначив, якщо дану озиму пшеницю не зібрати в найближчий час, то її насіння обсиплеться і врожай буде втрачено.

09.07.2018 слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, винесено постанову про визнання в якості речового доказу озиму пшеницю, яка проростає на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, з кадастровим номером :10:000:0151.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею були дослідженні такі документи:

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0001196 від 22 вересня 2017 року; постанову про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні від 08 травня 2018 року; копію доручення про проведення досудового розслідування від 22 вересня 2017 року; копію повідомлення про початок досудового розслідування від 22 вересня 2017 року; копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 22 вересня 2017 року; копію заяви голови Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області; копію протоколу огляду земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію плану-схеми розташування земельної ділянки; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 22 вересня 2017 року та від 10 травня 2018 року; копію скріншоту публічної кадастрової карти України; копію листа Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області; копію акту обстеження земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію доручення про проведення досудового розслідування; копію довідки Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області; копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; Копію протоколу огляду земельної ділянки від 26 червня 2018 року; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_8 ; копії документів ОСОБА_8 .

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчі судді зобов`язані: сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування; діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування, зазначених у ч. 3 ст. 132 КПК, покладається на слідчого та/або прокурора, тому вказане питання повинно розглядатися в контексті практики ЄСПЛ та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, т.я. вилучення майна є фактичним позбавленням особи, у володінні якої перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном.

З огляду на вказане однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 172 ч. ч. 2, 3 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. Крім того також повинно бути вказано: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Слідчим суддею встановлено, що посилання слідчого на лист Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 06.10.2017 року №48-966/90/17, згідно якого шкода, заподіяна державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки розміром 72,43 га, складає 115743 грн. не підтверджена належними розрахунками. Також у справі не встановлено потерпілих і ніким не заявлено цивільного позову, а санкція ч.1 ст. 197-1 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Також слідчий суддя вірно дійшов до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на озиму пшеницю, якою засіяна та яка вирощується на зазначеній земельній ділянці, та надання дозволу на її реалізацію, не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, оскільки з клопотання та матеріалів справи не вбачається зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, та суд не в змозі співставити співмірність вартості арештованого майна і розміру шкоди, що є обов`язковим.

Також колегія суддів зазначає, що в клопотанні вказано про накладення арешту на озиму пшеницю, проте в матеріалах справи присутні тільки показання спеціаліста ОСОБА_8 та відсутні висновки експерта, що на зазначеній земельній ділянці вирощується саме озима пшениця.

Відповідно до вимог статті 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що, а ні слідчим, а ні прокурором не доведено, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із цим клопотанням.

Враховуючи відсутність усіх трьох необхідних складових для можливості застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається застосування таких заходів.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси користувачів майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права користувачів цих земельних ділянок у даному конкретному випадку не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне.

Додані документи до клопотання не спростовують зазначених обставин.

Таким чином, судом встановлено, що клопотання слідчого не відповідає вище вказаним нормам закону, крім того слідчий та прокурор в судовому засіданні не довели, що вказане майно підшукано, виготовлено, пристосовано чи використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; або є предметом кримінального правопорушення; відсутні документальні дані щодо переліку майна; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Довід апеляційної скарги про те, що слідчий суддя хибно зазначив про відсутність постанови слідчого про визнання в якості речового доказу озимої пшениці, внаслідок чого суд дав критичну оцінку законної мети арешту, не знайшли свого підтвердження оскільки в матеріалах справи відсутня дана постанова та до апеляційної скарги вона не додана.

Колегія суддів перевіряючи доводи скаржника про те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, невмотивованою, яка суперечить ст. 370 КПК України, не можуть бути прийняти до уваги, на думку суду данні доводи є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням даних обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя з`ясував всі обставини по справі та прийняв рішення, згідно вимогам діючого законодавства, зв`язку з чим дана ухвала скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. 407,419 КПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2018 р. про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт речових доказів та надання дозволу на їх реалізацію у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: