Єдиний унікальний номер 243/4556/16-к
Номер провадження 11-кп/775/619/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року про його направлення до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_6 , засудженого вироком Апеляційного суду Донецької області від 18 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, за поданням начальника органу з питань пробації та виконання кримінальних покарань, направлено до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначає, що обвинувачений умисно, без поважних причин, ігнорує виконання покарання у виді обмеження волі та не виїжджає до місця відбування цього покарання.

На вказане рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що він не виконує вирок, через стан здоров`я. В нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки. В зв`язку з наведеними обставинами, ним буде подано клопотання про зміну покарання.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Вирок суду, за яким засуджений має відбувати покарання, набрав чинності 18 жовтня 2016 року (а.с. 5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 КВК України, особи, засуджені до обмеження волі, прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше трьох діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку.

Припис про виїзд до місця відбування покарання був вручений засудженому 03 листопада 2017 року, яким роз`яснено наслідки його неприбуття до місця відбування покарання, передбачені ст. 57 КВК України та визначено строк виконання цього припису до 06 листопада 2017 року (а.с. 29 30).

В подальшому, через хворобу засудженого, припис ним виконаний не був. ОСОБА_6 було роз`яснено, що після видужання він зобов`язаний відбути до місця відбуття покарання.

Строк його перебування на лікарняному підтверджено документально з 14 листопада 2016 року по 26 листопада 2017 року включно.

Разом з тим, матеріали провадження не містять відомостей, які б підтвердили версію апелянта про його хворобливий стан з вказаної дати по теперішній час. Таких даних не надано і самим апелянтом.

Навпаки, згідно повідомлення відділу охорони здоров`я Слов`янської міської ради, в період з 26 листопада 2017 року по 10 квітня 2018 року, він за медичною допомогою не звертався.

Тобто наведена версія засудженого щодо причин невиконання вироку з 27 листопада по теперішній час спростована в повному обсязі, а тому висновки суду про необхідність застосування відносно нього вимог ч. 4 ст. 57 КВК України є правильними та обґрунтованими.

Крім того, 11 грудня 2017 року він надав органу виконання покарань неправдиві відомості щодо причин невиконання припису, які в подальшому були спростовані, що також свідчить про необхідність застосування саме такого засобу виконання вироку, оскільки така поведінка засудженого прямо вказує на його бажання ухилитись від відбування призначеного покарання.

Що стосується хворобливого стану здоров`я батьків засудженого, то матеріали провадження не містять відомостей, які б підтвердили наявність у нього на утриманні цих осіб.

Крім того, відсутні і дані, які б вказували на неможливість отримання ними допомоги від інших осіб, тому наведені доводи апелянта не є слушними.

Подання до суду, в подальшому, клопотання про зміну покарання, є правом засудженого, проте не є підставою для невиконання вироку взагалі та не свідчить про його намір самостійного виїзду до місця відбування покарання.

Таким чином, ухвала суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404- 407, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року про направлення ОСОБА_6 до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді