Провадження №1-кс/760/9528/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000003, -

В С Т А Н О В И В:
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000003, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 3 ст. 212 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000003, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 3 ст. 212 КК України, вчиненого ФОП ОСОБА_4 шляхом систематичного продажу нерухомого майна зі сплатою податка з доходів фізичних осіб за ставкою 5% замість 17%, чим порушував п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 173. при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказане слідчим майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України, так як відсутні достатні підстави вважати, що дані кошти є речовим доказом, а особа, яка ними на даний час володіє, буде вчиняти дії, спрямовані на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні підстави вважати, що вказані речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а слідчим не доведено необхідність накладення арешту на вказані речі, клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1