Справа № 645/162/16-к
Провадження №1-кп/645/44/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі колегії:
Головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана вище кримінальна справа, де відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13.09.2018 р.
В судовому засіданні прокурором на виконання ч. 3 ст. 331 КПК України заявлено про доцільність продовження обвинуваченим застосування вказаного запобіжного заходу на строк 60 днів. На думку прокурора, у разі скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність, вчинити новий злочин, впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав думку прокурора.
Захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заперечували проти продовження запобіжного заходу, просили обрати домашній арешт, посилаючись, серед іншого, на тривалість судового розгляду, що на їх думку, зменшили ризики, на які посилався прокурор.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покладались на розсуд суду
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Під час досудового розслідування відносно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 13 вересня 2018 року.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою. Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).
Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд вважає, що характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, окрім тяжкості обвинувачення та покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, суд також враховує дані про особу кожного з обвинувачених, можливий вплив на потерпілих та свідків, які не допитані, суспільну небезпечність інкримінованих їм кримінальних правопорушень, що у сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вказані вище обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, продовжити скоєння кримінальних правопорушень, впливати на потерпілих та свідків, які не допитані, тому застосування більш

м`якого запобіжного заходу або зміна раніше обраного запобіжного заходу не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.
З огляду на вищевикладене, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, суд вважає, що на цей час не має підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку з чим вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його зміни на більш м`який, і приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, колегія суддів -
п о с т а н о в и л а:
У задоволенні клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
В задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою до 08 листопада 2018 року.
Копію ухвали для виконання направити до Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області та для контролю до Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: