Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1021/18
Номер провадження 1-кс/376/232/2018
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 Кримінального кодексу України,-
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Сквирського районного суду Київської області з клопотанням про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , застосованого на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області від 22.04.2018 року у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст. 201 КПК України для зміни запобіжного заходу.
У судовому засіданні прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити в повному обсязі.
Захисник та підозрюваний у судовому засіданні просили задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладених у клопотанні.
Вивчивши клопотання, дослідивши долучені до нього документи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У відповідності до положень ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення «Хайредінов проти України»). Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи.
У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 22 квітня 2018 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 червня 2018 року, без визначення розміру застави.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.04.2018 року ухвалу слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 22.04.2018 року залишено без змін.
18.05. 2018 року захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з клопотанням про зміну запобіжного заходу, застосованого на підставі ухвали Сквирського районного суду Київської області на домашній арешт у нічний час.
В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що висновки суду першої інстанції викладені в ухвалі від 22.04.2018 року не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та під час її постановлення допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а отже обраний запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_5 підлягає зміні.
Крім того, заявник посилається на відсутність належних даних, які б вказували на причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, яке йому інкримінується органом досудового розслідування. Окрім цього, захисник вказує на відсутність обґрунтованої підозри.
Щодо доводів сторони захисту про стан здоров`я ОСОБА_5 та потреби останнього у лікуванні, слідчий суддя враховує наступне.
Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20 вересня 2000 року № 192, обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.
Згідно з п. 2.5 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Відповідно до п. 2.7 зазначеного Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Аналогічні положення містяться в «Порядку надання медичної допомоги хворим на туберкульоз особам, взятим під варту, чи які тримаються в установах виконання покарань" затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 205 від 25.06.2014 року згідно якого хворі на заразні форми туберкульозу особи, взяті під варту, отримують медичну допомогу в стаціонарних умовах в дільницях слідчих ізоляторів туберкульозних лікарень Державної кримінально-виконавчої служби (далі - відомчі туберкульозні лікарні). В адміністративно-територіальних одиницях, на території яких відсутні відомчі туберкульозні лікарні, хворі на туберкульоз особи, взяті під варту, отримують медичну допомогу в стаціонарних умовах у протитуберкульозних закладах. Хворі на незаразні форми туберкульозу особи, взяті під варту, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах у медичних частинах слідчих ізоляторів. Хворим на туберкульоз особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі або арешту, медична допомога надається у відомчих туберкульозних лікарнях.
В окремих випадках, визначених МОЗ та Мін`юстом, медична допомога хворим на туберкульоз особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі або арешту, надається в умовах стаціонару у протитуберкульозних закладах.
Крім того, питання щодо госпіталізації особи та перевезення її до закладу охорони здоров`я, де може бути надана екстрена медична допомога особам, узятим під варту, врегульоване Порядком надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі від 21 листопада 2012 року № 1122.
Таким чином, вищезазначеними нормативними актами врегульовано питання щодо організації надання медичної допомоги особам, що перебувають під вартою.
З урахуванням наведеного, суд, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176 178, 193, 194, 201, 331, 369 372, 392 КПК України, суд, -
Залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на цю ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1