Постанова
Іменем України

03 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003654,

відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, засудженого за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у скарзі виклав вимогу до суду касаційної інстанції про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість. Зазначає про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки не наведено підстав на яких доводи апеляційної скарги прокурора визнано необґрунтованими.

Вимогою засудженого ОСОБА_6 до суду касаційної інстанції є скасування судових рішень, постановлених відносно нього, та закриття кримінального провадження. Вимогу мотивовано невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного засудження за злочин, який він не вчиняв.

2. Історія провадження, зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Історія провадження (судові рішення за хронологією)
2.1.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3598,65 грн, а в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Також вирішено питання щодо заявленого позову прокурором в інтересах держави та стосовно процесуальних витрат.

2.1.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

2.1.3 Судове рішення суду першої інстанції, що оскаржується
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3598,65 грн, а в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Також вирішено питання щодо заявленого позову прокурором в інтересах держави та стосовно процесуальних витрат.

2.1.4 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення. Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2017 року змінено.

Пом`якшено призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року позбавлення волі.
В іншій частині, включаючи застосування положень статей 75, 76 КК України, вирок залишено без зміни.

2.2 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
09 липня 2014 року приблизно о 21-ій год. 15 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу свого будинку АДРЕСА_1 , побачив знайомого йому сусіда ОСОБА_7 , який проходив повз нього. ОСОБА_6 намагався привернути увагу ОСОБА_7 , однак останній не відреагував та мовчки зайшов у під`їзд. ОСОБА_6 образила поведінка сусіда і в нього виник умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. З метою реалізації злочинних дій ОСОБА_6 зайшов за останнім у під`їзд та ввійшов разом з потерпілим у ліфт, після чого, діючи умисно, з мотивів особистої неповаги, кулаками почав завдавати ударів потерпілому по голові та обличчю до того часу, доки ліфт не під`їхав до 5-го поверху, де ОСОБА_6 вийшов. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 838-А/14 від 22 серпня 2014 року ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження у вигляді косого перелому лівого суглобного відростку зі зміщенням, який виник внаслідок дії тупого, твердого предмета та відноситься до тілесних пошкоджень середньої тяжкості, що спричинило потерпілому тривалий розлад здоров`я.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора підтримав, проти задоволення касаційної скарги засудженого заперечив з огляду на оскарження останнім лише фактичних обставин кримінального провадження, перевірка яких не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)
4.1.1 Рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Серявін та інші проти України»
Пункт 58. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

4.2 Кримінальний кодекс України
4.2.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

4.2.2 Стаття 122. Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
Частина 1. Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину,
карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

4.3 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.3.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.3.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.3.3 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційних скаргах, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів засудженого про дотримання судами вимог кримінального процесуального закону при постановленні судових рішень та доводів скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання через м`якість [4.3.3].

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджено доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також оцінено судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України (згідно з показаннями потерпілого, свідків вчинення злочину, письмовими матеріалами провадження тощо) [4.3.1, 4.3.3].
Отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини кримінального провадження, які касаційним судом не перевіряються, дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковано правильно [4.1.4].
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам процесуального закону, доводи апеляційної скарги засудженого, зокрема й про недоведеність його винуватості, правильність кваліфікації дій, підстави до закриття кримінального провадження відносно нього тощо, перевірено повною мірою та спростовано з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення [4.3.2].

5.3 Щодо невідповідності призначеного покарання
Доводи апеляційної скарги прокурора, аналогічні наведеним у касаційній скарзі про невідповідність призначеного покарання, апеляційний суд перевірив, обґрунтувавши своє рішення і в цій частині повною мірою.
Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є правом суду, таке звільнення може застосовуватись судом у випадках, передбачених КК України, та при цьому мають бути наявні підставі, які будуть свідчити про можливість виправлення без ізоляції від суспільства.
Судом першої інстанції при призначенні покарання із звільненням від його відбування повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Також з урахуванням цих обставин та віку засудженого, його поведінки, суд апеляційної інстанції підстав до скасування вироку в частині призначеного покарання не встановив.
Із урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав стверджувати, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та про неможливість виправлення останнього лише в умовах ізоляції від суспільства.
За таких обставин підстави до задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись статтями 376, 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3