Дата документу Справа № 313/887/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 313/887/18 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/802/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула 07 серпня 2018року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 6 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернулася в суд з клопотанням про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078 на земельну ділянку площею 39,9997 га з кадастровим номером :01:027:0014 та сільськогосподарську культуру озима пшениця (врожай 2018 року), що посіяна та на теперішній час вирощується невстановленими особами на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 39,9997 га з кадастровим номером :01:027:0014, яка розташована на території Новоуспенівської сільської ради Запорізької області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам псувати, знищувати, а також здійснювати збір врожаю із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що невстановлені особи на території Веселівського району, всупереч земельному законодавству України, без оформлення відповідних правовстановлюючих документів самовільно зайняли земельні ділянки державної форми власності. Прокурор у клопотанні зазначає, що відповідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно до якої земельна ділянка площею 39,9997га, кадастровий номер :01:027:0014, в оренді не перебуває. Крім того, відсутня інформація про користувача вказаної землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 15.05.2018 р. під час проведення огляду земельної ділянки встановлено, що на ній посіяна озима пшениця.
На думку прокурора в даному випадку має місце факт самовільного використання земельної ділянки площею 39,9997га з кадастровим номером :01:027:0014 невстановленою особою та вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
15.05.2018 р. відомості про дане кримінальне правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 та за ним розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 6 липня 2018 року відмовлено у задоволені клопотання прокурора про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000078. Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що висновки слідчого судді про відсутність складу кримінального правопорушення є необґрунтованими, до того ж, на переконання апелянта, на цій стадії процесу слідчий суддя взагалі не мав права робити такі висновки, адже питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення вирішується при розгляді кримінального провадження судом по суті. Крім цього прокурор звертає увагу на порушення строків розгляду клопотання. Просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні підставою для арешту певного майна зазначено збереження речового доказу у вигляді земельної ділянки площею 39,9997 га з кадастровим номером :01:027:0014 та сільськогосподарської культури озимої пшениці (врожай 2018 року)задля попередження його можливого знищення чи заволодіння.

При вирішенні питання про арешт майна суд, на підставі наданих ініціатором клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з цим, з`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно відомостей ЄРДР органом досудового розслідування проводиться перевірка за фактом самовільного зайняття невстановленими особами земельної ділянки державної форми власності.

При цьому, відомості щодо розташування даної земельної ділянки і її кадастровий номер не зазначені.

Судова колегія звертає увагу і на кваліфікуючи ознаки, визначені ч.1 ст. 197-1 КК України, за якою передбачена кримінальна відповідальність і за фактом якої проводиться досудове розслідування.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Між тим, ні відомості ЄРДР, ні інші додані до клопотання матеріали не містять даних щодо завданої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо відсутності підстав задля застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у зв`язку із здійсненням посівів сільськогосподарської культури на земельній ділянці, що належить до державної форми власності, яка підпорядкована Новоуспенівській селищній раді Запорізької області, що не заявляла про використання земельної ділянки сторонніми особами чи відсутність договірних відносин, а отже і про самовільне зайняття будь-якої земельної ділянки.

Матеріали провадження взагалі не містять даних стосовно допиту представника селищної ради з питань користування земельною ділянкою, приналежності посівів, тощо, що має значення до предмету розгляду у рамках даного кримінального провадження.

Відомості, викладені у не зареєстрованому рапорті прокурора, будь-якого об`єктивного підтвердження, з огляду на надані матеріали, не знайшли.

Отже, документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на земельну ділянку і посіви відсутнє.

Таким чином, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження за ч.1 ст. 197-1 КК України.

За п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд, виключно на підставі наданих ініціатором відповідного клопотання матеріалів, має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до змісту положень ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно, зокрема є доказом злочину.

Однак, відповідність вказаної земельної ділянки та озимої пшениці, якою засіяна та вирощується на цій земельній ділянці критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч. 1 ст. 197-1 КК України, є сумнівним та непереконливим, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження

За наведеною нормою завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Натомість, орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували заявлені ризики стосовно земельної ділянки та сільськогосподарської культури (озима пшениця), яка засіяна та вирощується на земельній ділянці.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є арешт земельної ділянки та сільськогосподарської культури.

Враховуючи зміст клопотання про арешт земельної ділянки та сільськогосподарської культури (озима пшениця) та заявлену підставу і мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Фіксування факту зайняття земельної ділянки, про що зазначено у відповідному клопотанні, може мати місце шляхом проведення слідчих, процесуальних дій.

Вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, судова колегія погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Доводи апеляції про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх об`єктивної обгрунтованості, судова колегія розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, вважає не розумним накладення арешту завданням данного кримінального провадження.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею дотримані вимоги ст.173 КПК України.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора щодо порушення строку розгляду клопотання слідчим суддею, однак колегія суддів вважає, що ці порушення не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 6 липня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 про накладення арешту в рамках кримінального провадження № 0000078 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8