Справа №591/1403/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/138/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/1403/18 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 19 березня 2018 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого

застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_11 вказує, що під час розгляду клопотання не було доведено наявності ризиків та не враховано судом положень КПК України щодо можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначає, що вину він не визнає, кримінальне провадження сфабриковане, докази йому підкинули та змусили визнати свою вину. Зазначає, що був незаконно засуджений попереднім вироком суду та просить врахувати його молодий вік, завдану ним матеріальну шкоду та тяжкість злочину.

19.03.2018 до Зарічного районного суду м. Сум з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури, звернувся слідчий СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 16.03.2018 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_9 , знаходячись біля буд. № 46 по вул. Центральній в смт. Степанівка Сумського району, діючи повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито викрав належні ОСОБА_12 грошові кошти та майно, чим завдав йому майнової шкоди на загальну суму 950 грн.

17.03.2018 до ЄРДР за № 0000170 були внесені відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а 19.03.2018 ОСОБА_9 було вручено повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин та незаконно впливати на свідка і потерпілого, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 19.03.2018 до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що повідомлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин та незаконно впливати на свідка і потерпілого, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та застосувавши до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя, на думку колегії суддів, дійшла правильного висновку про необхідність застосування до останнього саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч.1 ст.176 КПК України.

При вирішенні цього питання слідчий суддя дотрималася вимог ст.ст.176, 177, 178, 183 і 194 КПК України, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, існування встановлених у ст.177 КПК України ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, існують реальні ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин, незаконно впливати на свідка та потерпілого, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.178 і ч.1 ст.194 КПК України, а саме, протоколами допиту потерпілого, свідка, самого підозрюваного, огляду місця події, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п.175) та від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що суд (слідчий суддя), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення» (ч.5 ст.9 КПК).

В іншому своєму рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), ЄСПЛ вказав, що «наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин».

При цьому, слід зазначити, що «…метою допитів під час тримання під вартою відповідно до п.(с) ч.1 ст.5 ... є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» (п.55 рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom, № 14310/88, 28.10.1994).

Крім того, у своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п.3 рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy, № 9627/81, 14.03.1984).

Таким чином, враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо невизнання вини і відсутністю доказів вчинення ним злочину не заслуговують на увагу, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази є достатніми на даній стадії досудового слідства для визнання підозри обґрунтованою, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого розслідування, сприяти якому й має тримання підозрюваного під вартою.

Колегія суддів враховує також і те, що під час розгляду клопотання в суді першої інстанції підозрюваний ОСОБА_9 повністю визнавав свою вину у вчиненні злочину та із заявами щодо застосування до нього будь-яких погроз чи інших порушень зі сторони органу досудового розслідування не звертався.

Що стосується доводів апеляційної скарги підозрюваного про відсутність заявлених слідчим ризиків і можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам і суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.

Зокрема, ОСОБА_9 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно прецедентної правової позиції ЄСПЛ, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_9 нового злочину, на думку колегії суддів, є цілком виправданим, оскільки попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема можуть свідчити неодноразові судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності (в тому числі одного тяжкого), які не були погашені чи зняті в установленому законом порядку, на шлях виправлення останній не став та знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Також колегія суддів враховує те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину менш ніж через три місяці після ухвалення відносно нього обвинувального вироку, яким йому було призначеного покарання за сукупністю вироків, що об`єктивно свідчить про певну систематичність у вчиненні підозрюваним умисних злочинів.

При цьому, підозрюваний ніде не працює, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування, що у свою чергу може свідчити про ймовірну злочинну діяльність, а тому доводи його апеляційної скарги про відсутність обґрунтування в ухвалі слідчого судді наявності ризиків повністю спростовуються матеріалами даного кримінального провадження.

Є цілком виправданим і ризик незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_12 та неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , оскільки останній є знайомими підозрюваного, ОСОБА_9 останнім часом проживав в одному домогосподарстві з вказаним свідком, а тому вони можуть під впливом підозрюваного надати показання на його користь.

Вказані вище висновки ЄСПЛ з урахуванням фактичних обставин даного кримінального провадження, на думку колегії суддів, і свідчать про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_9 , враховує також і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи підозрюваного.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що він має судимість, яка є незаконною, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Той факт, що ОСОБА_9 має молодий вік, не може бути тією безумовною і беззаперечною обставиною, яка унеможливлює застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знизити чи зменшити ймовірність реалізації останнім ризиків, розглянутих вище, і повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон та судова практика ЄСПЛ пов`язує можливість тримання особи під вартою, оскільки запобіжний захід повинен бути спрямованим виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав.

Інші обставини, які підозрюваний просить взяти до уваги в апеляційній скарзі, а саме тяжкість злочину та заподіяна майнова шкода, фактично були враховані слідчим суддею під час прийняття рішення і їм була надана відповідна правова оцінка.

На підставі викладеного, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підозрюваного без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 19 березня 2018 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4