Справа № 524/3581/17
Провадження № 1-кп/524/67/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002816 від 12.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою , не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 року приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_5 в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Коцюбинського в м. Кременчуці, зі сторони вул. Троїцької в напрямку до вул. І.Сердюка м. Кременчука , рухався велосипедист ОСОБА_6 .. В цей саме час по вул. Гоголя, проїзна частина якої є другорядною відносно вул. Коцюбинського та на якій встановлено дорожній знак 2.1. «Дати дорогу», зі сторони вул. Штабної в напрямку вул. Перемоги м. Кременчука , керуючи автомобілем «ЗАЗ - 110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_5 .

Наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Гоголя та вул. Коцюбинського м.Кременчука , водій ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.п. 10.1, 16.11 та п. 2.1 розділу 33 «Правил дорожнього руху України», де відповідно вказано:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- розділ 33 п. 2.1. «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, виїхав на вищевказане перехрестя, при цьому не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_8 , що наближався до перехрестя по головній дорозі, та допустив наїзд передньою частиною свого автомобіля в праву бокову частину велосипеду.

В результаті наїзду потерпілий ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 824 від 01.09.2016 р. , отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої велико і малогомілкової кісток зі зміщенням уламків та гематоми м`яких тканин правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №189 від 24.04.2017 р. в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ - 110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.11 та 2.1 розділу 33 «Правил дорожнього руху України», для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ - 110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 16.11 та 2.1 розділу 33 «Правил дорожнього руху України», які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтримує обставини вчинення злочину , які викладені в обвинувальному акті , на питання суду пояснив, що він погоджується, що саме він винен у даній ДТП, що він порушив Правила дорожнього руху України , які знаходились у причинному зв,язку із ДТП . Він відшкодував потерпілому матеріальні збитки у розмірі 3000 грн. Посвідчення водія йому потрібне, оскільки він заробляє собі на життя за допомогою транспортного засобу, а саме займається перевезеннями людей, вантажів, його середньомісячний дохід складає 4000 грн. . У скоєному щиро кається,просить вибачення у потерпілого , просить його суворо не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому злочину , його вина підтверджується :
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що 11.07.2016 року він рухався на велосипеді з роботи додому. Як тільки він пересік перехрестя вулиці Гоголя та вулиці Коцюбинського м.Кременчука і проїхало маршрутне таксі , то почав рух автомобіль під керуванням ОСОБА_5 . Він почав прискорювати швидкість руху , так як вважав, що зможе проїхати перехрестя, але проїхати перехрестя він не встиг і відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_5 . Він відчув різкий біль, впав на землю. Після зіткнення йому почали допомагати його колеги по роботі з якими він разом працює, а саме забрали його велосипед. ОСОБА_5 викликав йому швидку допомогу. Він вважає, що в даній дорожній обстановці порушив Правила дорожнього руху України саме обвинувачений ОСОБА_5 . Обвинувачений йому відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 3000 грн., але до теперішнього часу йому повністю не відшкодовані витрати на лікування та моральна шкода , завдана злочином. Просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог закону , на призначенні суворого покарання не наполягає , також вважає , що немає необхідності позбавляти права керування транспортними засобами обвинуваченого .

- показаннями експерта ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що він повністю підтримує раніше наданий ним висновок судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_6 . Потерпілий ОСОБА_6 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому правої велико і малогомілкової кісток зі зміщенням уламків та гематоми м`яких тканин правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я. Дані тілесні ушкодження характерні для отримання внаслідок ДТП. Під час проведення експертизи потерпілий ОСОБА_6 закінчив стаціонарне лікування та продовжував лікуватись амбулаторно. Для визначення зміни ступеню тяжкості у потерпілого ОСОБА_6 по справі необхідно призначати комісійну судово-медичну експертизу.

Крім того ,вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому злочині підтверджується матеріалами кримінального провадження , дослідженого у судовому засіданні , а саме :
-висновком експерта № 824 від 01.09.2016 року із якого убачається , що при проведенні судово- медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді : перелому правої велико і малогомілкової кісток зі зміщенням уламків та гематоми м`яких тканин правої гомілки, які утворились від ударної дії тупих , твердих предметів з обмежено-контактуючою поверхнею , що характерно для утворення їх в результаті дорожньо- транспортної пригоди , від ударяння виступаючими частинами кузова автомобіля легкового типу , в проміжок часу і за обставин вказаних в постанові , підекспертним та представленій медичній документації , про що свідчить їх характер і локалізація, відповідно за ступеням тяжкості тілесних ушкоджень , визначаються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості , за критерієм довготривалого розладу здоров,я.

Вищевказані докази , які були досліджені у судовому засіданні суд вважає відповідно до вимог ст..86 КПК України допустимими , оскільки вони не були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами. Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року).

Суд, вважає, доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим злочину невеликої тяжкості і кваліфікує його дії за ст.. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілого ОСОБА_6 який на суворому покаранні не наполягає, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Судом також враховується поведінка обвинуваченого за час досудового розслідування, де він активно сприяв розкриттю злочину, а також під час судового розгляду, де він щиро покаявся у вчиненому злочині .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому , молодий вік обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.. 67КК України судом не встановлено.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами , оскільки згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті " №14 від 23.12.2005 року зі змінами , зазначено , що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч. 3 ст. 286 КК України , суд може відповідно до ст. 69 КК не призначати лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим. Суд враховує той факт не призначаючи обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати трнаспортними засобами, що він вчинив злочин вперше по необережності , потерпілий не наполягає на позбавленні права керувати транспортними засобами обвинуваченого .Призначаючи основне покарання у виді штрафу обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить із того , що відповідно до п.2 ч.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року зі змінами , зазначено , що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо, а як встановлено у судовому засіданні обвинувачений неофіційно працює водієм , його середньомісячний дохід складає 4000 грн.. на утриманні батьків похилого віку та неповнолітніх дітей він не має.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не застосований.

Позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 6038,80 грн. підлягає частковому задоволенню відповідно до вимог ст.. 1206 ЦК України та п.2 Постанови КМУ від 16.07.1993 року №545 зі змінами " Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" де зазначено , що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. У ч.2 п.2 вищевказаної Постанови КМУ передбачено , що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Із довідки 3-ої міської лікарні м. Кременчука убачається , що потерпілий ОСОБА_6 знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні 3-ої міської лікарні м.Кременчука з 11.07.2016 року по 26.07.2016 року , вартість одного ліжко-дня в травматологічному відділенні складає 374,68 грн., а вартість 15 ліжко - днів становить 5619,15 грн, де 5,52 грн. - предмети , матеріали , обладнання , інвентар, які неповинні включатись в розрахунок ліжка-дня, тому вартість 15 ліжко днів буде становить 6038,80 грн. - 82,80 грн. = 5956 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави відповідно до вимог ст. 124 ч.2 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судової авто-технічної експертизи у сумі 703,68 грн.

Речові докази по справі автомобіль марки «ЗАЗ - 110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_12 відповідно до ст. 100 КПК України залишити йому за належністю. Велосипед марки «Ardis » сірого кольору, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_13 відповідно до ст. 100 КПК України повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами .

Позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 5956 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням по справі судової авто-технічної експертизи у сумі 703,68 грн.

Речові докази по справі автомобіль марки «ЗАЗ - 110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_12 відповідно до ст. 100 КПК України залишити йому за належністю. Велосипед марки «Ardis » сірого кольору, який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_13 відповідно до ст. 100 КПК України повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Полтавської області, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: