АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0014979 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярке Джанкойського району Кримської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 ( один ) рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 1974 грн. 70 коп. за залучення експерта у кримінальному провадженні.

Перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 та прокурор Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, а також заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 в зміненій апеляційній скарзі, вимоги яких є ідентичними,не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просили оскаржуваний вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Посилаючись на роз`яснення Верховного Суду України, що містяться у абз. 1 п. 9 постанови Пленуму № 7 від 24.10. 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ч. 1 ст. 75 КК України, не оспорюючи правильність призначення як основного, так і додаткового покарань, вважають, що суд першої інстанції всупереч зазначених вимог закону, звільнивши ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_5 м`якого за розміром остаточного покарання.
Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 03 листопада 2017 року близько 06 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Бальзака в м. Києві, зі сторони вул. М.Цвєтаєвої в напрямку вул. Сабурова, в порушення вимог п.1.3, п.2.3.6, п.18.1 Правил порожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, епідуральної гематоми над правою скроневою часткою, двохсторонніх субдуральних нашарувань над лобною часткою, переломів лобної кістки зліва з переходом на дах орбіти зліва, передньої стінки правої гайморової пазухи, крововиливів в клітинах решітчастого лабіринту, клиновидній пазусі, гайморовій пазусі справа, гематоми м`яких тканин голови зліва, забійної рани м`яких тканин лобно-тімяної ділянки, підшкірних крововиливів обох параорбітальних та підочноямкових ділянок, саден спини носа, лівої вилицевої ділянки, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; закритої травми правої гомілки у вигляді уламкового перелому діалізу великогомілкової кістки в проксимальній третині зі зміщенням уламків, підголівчатого перелому та перелому на межі середньої та дистальної третин малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, думку потерпілого, який підтримав апеляційні скарги прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами щодо обставин, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінальногоправопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.
Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, визнав себе винуватим та розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілому завдану шкоду, обставину, яка помякшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та призначив покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На думку колегії суддів, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, яким враховано конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, визнав себе винуватим та розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілому шкоду..
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає обґрунтованими.
У резолютивній частині вироку після призначення, як основного, так і додаткового покарання, суд зазначив, що звільняє ОСОБА_5 від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, що слід розуміти, як звільнення від основного та додаткового покарання.

Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Статтею 77 КК Українипередбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за нормою ст. 75 КК України не передбачено і не допускається, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України стосується лише вказаних в ній основних покарань, а додаткове, якщо його призначено, має відбуватися реально.

З урахуванням наведеного колегія суддів уважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в такому ж виді та розмірі, яке призначив суд першої інстанції. Однак, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, слід погодитися із доводами апеляційних скарг прокурорів та звільнити ОСОБА_5 від відбування лише основного покарання у виді позбавлення волі, а призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік слід виконувати самостійно. Таке покарання відповідатиме положенням ст.50, ч.2 ст.65, ст.ст. 75,76 КК України і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів уважає, що при звільненні судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з порушенням кримінального процесуального закону, які відповідно до п. ч.1 ст.420КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

За таких обстави, у відповідності до вимог ч.3 ст.407 КПК України зазначений вирок, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку, а апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та апеляційна скарга зі змінами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 - задоволенню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, 407 , 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок суду в частині додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік виконувати самостійно.

У решті вирок Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3