У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000437 від 07.03.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодона Луганської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому судом покарання.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що місцевим судом при призначенні покарання не достатньо враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що він активно сприяв розкриттю злочину, щиро покаявся. Потерпілий не мав до нього ніяких претензій в суді та відмовився від позову. Просить пом`якшити йому покарання до 4 років позбавлення волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2018 року приблизно о 20.25 год. ОСОБА_5 , маючи умисел та корисливий мотив на відкрите заволодіння чужим майном, прийшов до магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вул. Генерала Подзігуна, 246 Б. Усвідомлюючи факт вчинення ним дій в умовах очевидності, ігноруючи волю продавця ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 4 624 грн., які на той час знаходились в шухляді столу магазину.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення власнику магазину Єдашкін потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріальні збитки на суму 4 624 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
На думку апеляційного суду, даних вимог закону, при постановленні вироку стосовно ОСОБА_5 , судом першої інстанції дотримано.
Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку.
Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється. За такого, вирок суду першої інстанції в цій частині, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності в тому числі і аналогічних тяжких злочинів. Зазначене свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення.

При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції обґрунтовано враховано пом`якшуючі покарання обставини активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. Саме, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини та фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов вірного висновку про можливість призначити ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.
Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням зазначеного, підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону та є надто суровим, апеляційний суд не вбачає.
Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення, призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим якій тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: