УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 185/2236/17-к

провадження № 51-9347ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року,

встановив:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26 грудня 2016 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 25 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду, призначити новий розгляд справи в суді касаційної інстанції та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не зазначив, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи кримінальне провадження щодо нього. Також засуджений не вказав, як допущені судами порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановлених у кримінальному проваджені судових рішень, та чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку та ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга засудженого містить посилання, що стосуються неповноти судового розгляду та заперечень правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПКу касаційній скарзі, крім іншого, мають бути зазначені вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції.

Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.
Так, ОСОБА_4 просить скасувати вирок місцевого суду. Проте з долучених до його касаційної скарги копій судових рішень убачається, що за результатами розгляду апеляційних скарг на вирок у кримінальному провадженні щодо нього апеляційним судом постановлено відповідне судове рішення, прохання щодо якого, засудженим у касаційній скарзі не висловлено.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПКпереглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3