АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/573/18 Справа № 711/3359/18 Категорія: ст. ст. 535, 539 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі: за участю: прокурора представника ЧВК 62 засудженогоОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Черкаси матеріали подання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення відносно ОСОБА_8 ,-

встановила:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про звільнення його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, мотивуючи тим, що відбув 3/4 призначеного йому строку покарання та став на шлях виправлення.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси 16.05.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Не погоджуючись з висновками ухвали суду першої інстанції, засудженим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_8 зазначає, що при розгляді справи допущено неповноту судового розгляду, яка полягала в тому, що судом не враховано наявності у нього двох малолітніх дітей, які потребують його підтримки, приймає участь у всіх культурно-масових заходах та активно займається художньою самодіяльністю, сумлінно виконує громадські доручення, а також посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, яка полягає в тому, що він неодноразово писав заяви про працевлаштування, однак йому безпідставно відмовляють, вину у скоєному злочині визнав повністю та щиро розкаявся, стягнення щодо нього всі зняті та погашені. Вищевказані обставини вважає доводять його виправлення та є підставою для звільнення його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора та представника колонії, які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого, а також перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
З характеристики засудженого ОСОБА_8 вбачається, що його засуджено вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Під час утримання в СІЗО м.Черкаси характеризувався негативно. Допускав порушення вимог режиму утримання, за що мав 5 стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. До праці не залучався, заохочень не мав. Під час утримання в Замковій виправній колонії (№58) характеризувався посередньо. Порушень режиму утримання не допускав, до праці не залучався. Стягнень та заохочень не мав. Під час утримання в Катеринівській (ВК- 46) характеризувався негативно. Допустив одне порушення, стягнення за яке на даний час погашене. За активну участь по благоустрою СМРБ має лише одне заохочення. В Черкаській ВК № 62 відбуває покарання з 08.02.2018 року. За час відбування покарання характеризується посередньо. Встановлених вимог режиму відбування покарання дотримується лише під контролем адміністрації. Порушень не допускає. Дисциплінарних стягнень не має. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, належні висновки для себе робить не завжди. На виробництві установи не працевлаштований за відсутністю бажання працювати. Від робіт по благоустрою відділення та установи ухиляється. Роботи із самообслуговування намагається виконувати самостійно. Заохочень не має. За характером врівноважений. З персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих відносин з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Законні вимоги персоналу установи намагається виконувати. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує відносини із засудженими переважно негативної спрямованості. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в порядку. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не бере за відсутністю бажання. Соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом побачень, отримує від них посилки та передачі. Зі слів засудженого стосунки добрі. Згідно вироку суду провину в скоєному злочині визнав частково. Мав позов по справі в сумі 802 грн., який на даний час погашено. В розшуку не перебував. Злочин вчинив у тверезому стані.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.
В пункті 17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму, КПК України та КК України, а також дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого про те, що судом першої інстанції не було повно вивчені дані про особу засудженого та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки в нього відсутні непогашені стягнення, а також те він бере участь у всіх культурно масових заходах, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції були вивчені матеріали клопотання, де взято до уваги поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування покарання, а не за окремі проміжки часу, де відмічено незначні позитивні зміни в характеристиці ОСОБА_8 .
Доводи засудженого про те, що він має двох малолітніх дітей яких необхідно утримувати, не є підставами для умовно-дострокового звільнення, оскільки не можуть свідчити про його виправлення.
У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та по суті справедливою, а тому підстав для її скасування не знаходить.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення відносно ОСОБА_8 слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

У задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2018 року відмовити.
Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :