Провадження № 1-кс/761/8949/2018
У Х В А Л А
Іменем України
24 квітня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002148 від 04.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:
10 квітня 2018 року до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002148 від 04.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 04.04.2018 року в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0002148 від 04.04.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 332 КК України.

В порядку статті 208 КПК України, 05.04.2018 року в приміщені Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 88, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

В ході затримання, у ОСОБА_4 під час обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Iphone», чорного кольору в прозорому чохлі; грошові кошти в сумі 347 гривень 35 копійок; обручка з металу білого, цепочка з металу жовтого кольору; папірець з написом «Григоренко 1А Григоренко 1Б, Пивбар ( НОМЕР_1 )».

Речі, що вилучені під час затримання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі ознаки вчинення кримінального правопорушення.
На вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

У даному випадку вказане майно може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.
Слідчий в судовому засіданні просила накласти арешт на мобільний телефон, вилучений в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , оскільки він може містити інформацію, яка має значення у даному кримінальному провадженні, крім того, по даному телефону буде проведена експертиза. Щодо інших вилучених речей остання зазначила, що у накладені арешту на них відпала потреба, оскільки вони не мають значення речових доказів у розслідуваному кримінальному провадженні та вже повернуті власнику майна.
Представник власника майна заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон є його особистим телефоном, на якому містяться номери телефонів близьких та робочі номера.
Власник майна підтримав думку представника, просив не накладати арешт на його мобільні телефони, оскільки даний телефон йому подарувала дружина.
Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, власника майна та його представника, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається, з витягу з кримінального провадження №0002148 до ЄРДР 04.04.2018 року внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України.

Фабула даних кримінальних правопорушень, відомості щодо яких внесені до ЄРДР, викладена наступним чином, зокрема, дослівно: «Надійшла інформація про те, що на території Києво-Святошинського району Київської області готується вчинення злочину відповідно громадянки ОСОБА_8 (ЄО 13341 від 04.04.2018) В ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0002148 було встановлено факт злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України».

Згідно диспозиції ч.2 ст.146 КК України кримінальна відповідальність, передбачена за наступні дії, а саме: незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.
Згідно диспозиції ч.2 ст.332 КК України кримінальна відповідальність, передбачена за наступні дії, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені способом, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яку незаконно переправляли через державний кордон України, чи вчинені щодо кількох осіб, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням службового становища.
Так, положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу України, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вказаних норм закону приводить до висновку про те, що відомостями про вчинення кримінального правопорушення, які вносяться в ЄРДР є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Як вбачається з фабул, що внесені до ЄРДР 04.04.2018 року під номером №0002148, вони не містять об`єктивних даних, які б дійсно свідчили про ознаки злочинів, що підтверджують реальність події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України.

При цьому, аналізуючи зміст клопотання, приходжу до висновку, що доводи слідчого на обґрунтування клопотання та фактичні обставини, які слідчий розцінює, як кримінальні правопорушення, наведені у самому клопотанні інші ніж ті про які йдеться в ЄРДР щодо кримінальних правопорушень, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання. Тобто виклад фактичних обставин наведених у клопотанні не відповідає фабулі кримінальних правопорушень відомості щодо якого внесено до ЄРДР, а фабула викладена в ЄРДР по своїй суті не містить складових ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України.

Слід звернути увагу й на те, що відомості щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України до ЄРДР та про здійснення повідомлення йому про підозру в рамках кримінального провадження №0002148, не внесено.

Так, враховуючи, положення ч.1 ст.214 КПК України, з якого вбачається обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР та аналізуючи відомості, які внесені до ЄРДР, слідчий суддя приходить до висновку, про те, що оскільки слідчим або ж прокурором відповідні відомості щодо причетності, зокрема ОСОБА_4 не внесені до ЄРДР, то відповідно вони слідчим, прокурором отримані та встановлені не були. В противному випадку відповідні відомості мали б бути внесені до ЄРДР.

Таким чином, з огляду на невнесення до ЄРДР відомостей, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що досудове розслідування за вказаним фактом проводиться без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування, що не допускається та тягне за собою незаконність здійснення будь-яких процесуальних та слідчих дій

А отже не доведено, як того вимагає положення п.1 .5 ст.234 КПК України, що були вчинені кримінальні правопорушення та, що з даним клопотанням слідчий звернувся в межах кримінального провадження.

Варто уваги й те, що посилання слідчого на те, що мобільний телефон може містити інформацію, що має значення у даному кримінальному провадженні та по якому буде призначено експертизу є голослівними, оскільки після його вилучення, даний телефон не був оглянутий, при цьому, в наявних у слідчого судді матеріалів клопотання відсутня постанова про призначення відповідних експертиз.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно, з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту даного майна, можливість використання їх як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Також, з матеріалів клопотання убачається, що старшим слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 винесено постанову від 05.04.2018 року про визнання речовими доказамиу кримінальному провадженні №0002148 майно, вилучене 04.04.2018 року в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_4 .
Разом з тим, згадана постанова слідчого про визнання речових доказів не містить обґрунтування, яким чином тимчасово вилучене майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а так само, яким критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.
Тобто, постанова про визнання речових доказів від 05.04.2018 року не мотивована, оскільки в ній відсутній висновок слідчого, який би давав підстави вважати, що тимчасово вилучене майно в ході обшуку затриманої особи відповідає критеріям речового доказу, тоді як дана обставина позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз.
Таким чином, слідчим не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактами вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволені клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002148 від 04.04.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 04.04.2018 року в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя