Дата документу Справа № 1-141/2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 1-141/2012 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1078/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 8 лютого 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 1 стягнення, заохочень не має, до суспільно-корисної праці не залучався, в загальній школі при установі не навчався, участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне, в період з 1 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року працевлаштований не був, що у своїй сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не дослідив документи, які мають значення для правильного вирішення справи, в повній мірі не з`ясував дані про його особу та не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки.
Просить взяти до уваги стан його здоров`я, а також провести судове засідання без його участі.
Заслухавши доповідь судді, захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8 , який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вільнянськ Запорізької області, громадянин України, українець, маючий середню освіту, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 8 червня 2012 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2011 року по 27 червня 2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відносяться до категорії умисних особливо тяжких.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30 березня 2011 року.
Під час тримання в слідчому ізоляторі з 30 березня 2011 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.
У Кам`янській виправній колонії № 101 відбуває покарання з 15 вересня 2012 року, за період відбування покарання допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання, заохочень не має.
При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Кам`янській виправної колонії № 101, засуджений в цілому характеризується негативно.
Так згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику, у відношенні до представників адміністрації грубощів не проявляє. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується, здійснення за ними належного догляду та використання їх тільки за призначенням. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (а.с. 7).
Відповідно до довідки, наявної в матеріалах справи, засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання до суспільно-корисної праці не залучається, при установі в загальній школі не навчався, приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта», участі в роботі самодіяльних організацій не приймає, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне (а.с. 9).
Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 15 січня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, 1 липня 2016 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, 14 грудня 2016 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення (а.с. 7).
Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено одне стягнення за порушення режиму відбування покарання у вигляді поміщення до ДІЗО на 7 діб, жодного заохочення за цей час він не мав (а.с. 8).
Відсутність будь-яких заохочень за весь період відбування покарання, а також вказане стягнення, яке хоча на час звернення з цим клопотанням до суду було погашене, але факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.
Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Так, з довідки про отриману заробітну плату та довідки про виконання норм виробітку вбачається, що ОСОБА_7 за період з 1 лютого 2016 року по 31 січня 2018 року не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 11-12).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо незадовільного стану здоров`я, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3