Постанова
Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
справа № 761/24293/15-к

провадження № 51-3458м18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2010 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язанні з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій строком на 3 роки.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання скасовано і призначено покарання за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно господарських функцій строком на 3 роки.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 10 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про звільнення її від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року ухвалу районного суду від 10 вересня 2015 року скасовано. Клопотання засудженої ОСОБА_6 задоволено та звільнено її від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, призначеного за вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду тапризначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд не мав законного приводу до розгляду питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки доводи засудженої, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції є обґрунтованими .
Як вбачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування до останньої ст. 2 Закону України «Про амністію». Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2014 року вказане клопотання захисника було задоволено частково та звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році». У задоволенні клопотання в частині звільнення її від додаткового покарання судом було відмовлено, при цьому суд послався, що він не вбачає підстав для звільнення засудженої від додаткового покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Згідно ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, установленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Вказана ухвала районного суду в апеляційному порядку оскаржена не була та набрала законної сили.
В подальшому, засуджена ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про звільнення її від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», у задоволенні якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 10 вересня 2015 року було відмовлено у зв`язку з тим, що предметом судового розгляду уже були аналогічні вимоги щодо застосовування до ОСОБА_6 положень Закону України «Про амністію у 2014 році», в тому числі щодо звільнення від відбування додаткового покарання та судове рішення з цього приводу набрало законної сили.
Апеляційний суд, в свою чергу, скасовуючи ухвалу районного суду від 10 вересня 2015 року та звільняючи ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, призначеного за вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року прийняв передчасне рішення, не врахувавши, що доводи засудженої, викладені в апеляційній скарзі вже були предметом судового розгляду та з цього приводу наявне судове рішення, яке набрало законної сили.
Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону і перешкодило апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та прийняти рішення, яке відповідатиме вимогам закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3