УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 219/9575/17

Провадження № 51-6556ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року,
встановив:
За вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь:
КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» у рахунок відшкодування витрат за лікування ОСОБА_5 5 432,88 грн;
ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, витрат пов`язаних зі сплатою судового збору 231,31 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 березня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам, невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду, надання власної оцінки доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

В той же час, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, засуджений не зазначив, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість цього судового рішення та які конкретно порушення закону допущено судом апеляційної інстанції при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури та чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з наведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Проте засуджений у своїй скарзі не зазначив, чи бажає він особисто брати участь у касаційному розгляді.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3