Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-сс/781/353/17 Слідчий суддя ОСОБА_1 Доповідач в суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено задоволенні клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000042від 18.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Начальник відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 18.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.
Під час досудового розслідування установлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_6 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Олександрійській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області) діючи спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , під час експорту товару «паливні пелети» на адресу підконтрольного нерезидента польської компанії V.A.S.Sp.z.o.o. безпідставно включив до податкової звітності фізичної особи підприємця суми витрат пов`язаних з придбанням «паливних пелет» та інші витрати, які документально не підтверджені.
Відповідно до висновку експертного дослідження № 8/2 від 16.07.2018 ФОП ОСОБА_6 шляхом безпідставного завищення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, які документально непідтверджені, не сплатив податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 6 754 401,61 грн., чим умисно ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах.
В ході досудового розслідування даного кримінального провадження 16.08.2018 за адресами проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та за місцем знаходження законспірованого офісного приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено первинні фінансово-господарські документи діяльності, як безпосередньо ФОП ОСОБА_6 так і підконтрольних йому юридичних осіб зареєстрованих на території України, нерезидентів України зареєстрованих за кордоном, у тому числі печатки та штампи вказаних підконтрольних підприємств, дані та реквізити, яких використовувалися з метою мінімізації податків, а також заниження митної вартості експортованої продукції.
Згідно даних про прибутки фізичних осіб ОСОБА_6 у період з 1998 року по 2018 рік отримав офіційних прибутків за формою 1ДФ та згідно декларації про прибутки у загальному розмірі 176 700 грн.
Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7 згідно даних про прибутки фізичних осіб у період з 1998 року по 2018 рік отримала офіційних прибутків за формою 1ДФ та декларації про прибутки у загальному розмірі 863 грн.
Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сукупно отримано прибутків у період з 1998 року по 2018 рік у сумі 177 563 грн.
Натомість, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 упродовж 2012, 2013, 2014 2018 років набуто у власність 10 обєктів нерухомості, вартість яких явно перевищує розміри офіційно отриманих прибутків з офіційних джерел.
Так, 06.12.2012 ОСОБА_7 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1153 від 11.09.2012 набула у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м. за заниженою вартістю в розмірі 31 974 грн., при реальній вартості 356 328 грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37542203).
У подальшому ОСОБА_7 09.05.2013 на підставі договору купівлі-продажу №804 від 09.05.2013 набула право власності на 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. вартістю 497 515 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0).
Цього ж дня, 09.05.2013 ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №804 від 09.05.2013 набув право власності на 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. вартістю 497 515 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0) .
Також, 06.03.2014 ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу №609 від 06.03.2014 набула у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. вартістю 185 678грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).
ОСОБА_6 19.03.2014 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 набув у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. вартістю 367 478 грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).
Окрім того, ОСОБА_7 05.01.2018 на підставі 5 актів приймання-передачі № б/н від 29.12.2017 від забудовника набула право власності на 5 обєктів нерухомого майна квартир, а саме:
- загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., вартістю 1 112 907 грн., за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);
- загальною порщею 66,2 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м., вартістю 1 147 577 грн. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);
- загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., вартістю 960 359 грн. за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);
- загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 32 кв.м., вартістю 1 227 318 грн. за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);
- загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м., вартістю 967 293 грн. за адресою: АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 09.05.2013 та 19.03.2014 набув у власність 2 квартири, які придбано на підставі договорів купівлі-продажу, при цьому умисно ухиляючись за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у особливо великих розмірах.
Аналізом в частині отриманих доходів та понесених витрат за період з 01.01.1998 по 31.03.2017 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що сума отриманих ними доходів не є достатньою для придбання належних об`єктів нерухомості.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання про накладення арешту на майно.

В обґрунтування вказаної ухвали слідчий суддя зазначив, що сукупний аналіз вищевказаних норм КПК України дає змогу слідчому судді прийти до переконання, що з метою забезпечення спеціальної конфіскації арешт може бути накладений на майно лише підозрюваного або третіх осіб. При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають процесуального статусу підозрюваних у даному кримінальному провадженні.
Вказане нерухоме майно не відповідає будь-яким ознакам зазначеним у п.п. 1-4, ч. 1 ст.96-2 КК України.
Також, матеріали якими прокурор обґрунтовує клопотання не містить доказів, щодо завдання саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шкоди державі шляхом несплати обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, а лише вказує про перевірку обставин можливого вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України зазначеними особами.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 просить скасувати вищезазначену ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора у кримінальному провадженні та накласти арешт на майно.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчий суддя не врахував ту обставину, що досудове розслідування здійснюється за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, у якому досліджуються обставини того, що ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , також спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 набули згадане майно безоплатно або нижче ринкової вартості,що у свою чергу поза межами розумного сумніву дає можливість прийти обґрунтованих припущень, що вказане майно може бути одержаним внаслідок вчинення злочину та/або може бути доходом від такого майна, а, отже, наявні достатні підстави вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації.

У кримінальному провадженні наявні передбачені ст.170 КПК України підстави та розумні підозри до накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належного їм на праві власності.

При цьому всі перелічені об`єкти нерухомості названими особами набуто за короткий проміжок часу, при цьому п`ять набуто протягом доби 05.01.2018, державну реєстрацію прав здійснювали один й той ж нотаріус ОСОБА_11 , а тому є достатні підстави вважати, що майно буде відчужено відразу після усвідомлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Про можливість здійснення правочинів з нерухомим майном, належним на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , упродовж максимально короткого проміжку часу свідчать наведені обставини придбання ними цього майна у значній кількості (10 об`єктів), з яких 5 упродовж лише 1 доби.

За таких обставин, орган досудового розслідування обґрунтовано звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , для тимчасового позбавлення права його відчуження, оскільки не застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати можливості застосування спеціальної конфіскації та збереження доказів у кримінальному провадженні.

Також в свої апеляційній скарзі апелянтом порушується питання про те, щоб розгляд його апеляційної скарги відбувався у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, з метою забезпечення арешту майна.

Зазначене мотивоване тим, що враховуючи склад майна, на яке слід накласти арешт, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту, може призвести до відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, достатність доказів, які вказують на можливе вчинення кримінального правопорушення з метою можливої спеціальної конфіскації майна, виходячи із вимог розумності та співмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, відсутність наслідків арешту майна для третіх осіб, вважаємо, що клопотання про арешт майна уданому випадку є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема викладених в рішеннях по справі «Раймондо проти Італії», «Едисьйон Перископ» проти Франції».

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання слідчого та матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити , з таких підстав.

Враховуючи те, що накладення арешту на майно не перешкоджає власнику майна в подальшому, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею питання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, тощо, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги прокурора у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, відповідно до якої, у ньому має бути зазначено правові (законні) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також перелік та види майна, що належить арештувати, документи що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим третіми особами таким майном.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Частиною 4 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ст.212 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч .1 ст. ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 18.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 8/2 від 16.07.2018 ФОП ОСОБА_6 шляхом безпідставного завищення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, які документально непідтверджені, не сплатив податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 6 754 401,61 грн., чим умисно ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме згідно даних про прибутки фізичних осіб ОСОБА_6 у період з 1998 року по 2018 рік отримав офіційних прибутків за формою 1ДФ та згідно декларації про прибутки у загальному розмірі 176 700 грн., а його дружина ОСОБА_7 згідно даних про прибутки фізичних осіб у період з 1998 року по 2018 рік отримала офіційних прибутків за формою 1ДФ та декларації про прибутки у загальному розмірі 863 грн.

Всього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сукупно отримано прибутків у період з 1998 року по 2018 рік у сумі 177 563 грн.

При цьому органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 упродовж 2012, 2013, 2014 2018 років набуто у власність 10 об`єктів нерухомості, питання про арешт, яких викладено у клопотанні, та вартість яких явно перевищує розміри офіційно отриманих прибутків з офіційних джерел.

Таким чином, враховуючи те, що органами досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження за фактом несплати податків ФОП ОСОБА_6 в сумі 6 754 401,61 грн., при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сукупно отримано прибутки у період з 1998 року по 2018 рік у сумі 177 563 грн., колегія суддів приходить до висновку про те, що нерухоме майно може бути одержаним внаслідок вчинення злочину, а, отже, наявні достатні підстави вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації.

Дослідивши обґрунтування клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що слідчий суддя помилково прийшов до висновку про те, що нерухоме майно не відповідає будь-яким ознакам зазначеним у п.п. 1-4, ч. 1 ст.96-2 КК України.

Також колегія суддів вважає, що застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, забезпечить спеціальну конфіскацію, а також унеможливить його відчуження, приховування шляхом фіктивного переоформлення права власності на інших осіб.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що до майна, зазначене у клопотанні може бути застосовано спеціальну конфіскацію, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На переконання колегія суддів втручання у права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 співрозмірне з потребами кримінального провадження. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Також необхідно зазначити те, що Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за ст.1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

За таких обставин втручання в право власності необхідне в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такого права, що не може вважатися порушенням статті 1 Першого протоколу.

Більш того накладення арешту на майно не порушить, а обмежить право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на майно, оскільки останні у встановленому законом порядку мають право порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею питання про скасування арешту, вимагати належного збереження майна, тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді потребує безумовного скасування, а клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 170, 173, 174, 376, 407, 419, 422 КПК України, ст.ст. 96, 96-1, 96-2 КК України колегія суддів,

П ОС Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено задоволенні клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000042від 18.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, - скасувати.

Клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

- об`єкт нерухомого майна частку квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0)

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 75,8 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03),

які згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_4 , виданий 04.08.1998 Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області), із забороною відчужувати дане майно.

Накласти арешт на майно, а саме:

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 73,5 кв. м., житловою площею 48,3 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37542203).

- об`єкт нерухомого майна - частку квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0).

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 38,3 кв. м., житловою площею 19,2 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 64,2 кв. м., житловою площею 37,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 66,2 кв. м., житловою площею 31,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 55,4 кв. м., житловою площею 22,1 кв. м., за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 32 кв.м., за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240)

які згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_5 , виданий 06.03.2014 Олександрійським МВ УМВС України в Кіровоградській області (попередній серія ЕА №783037, виданий 14.11.2000 Кіровоградським РВ УМВС України в Кіровоградській області), із забороною відчужувати дане майно.

Доручити виконання ухвали про арешт майна слідчим слідчого упр авління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області ОСОБА_12 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4