Справа № 450/1956/18 Провадження № 1-кс/450/739/18
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу

"26" червня 2018 р. м. Пустомити

Слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 слідчого СВ Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_4 неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 розглянувши клопотання слідчого про застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

в с т а н о в и в :

25.06.2018 року слідчий СВ Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_4 звернувся із клопотанням погодженим прокурором про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродження м.Львова, Львівської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання без реєстрації : АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Досудовим слідством встановлено, що 23 червня 2018 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в групі осіб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітніми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та іншими невстановленими слідством особами, знаходячись у невстановленому слідством місці, маючи умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до осіб ромської національності, відповідно до розробленого злочинного плану, з метою конспірації попередньо одягли на обличчя тканини типу «бафа», та заздалегідь заготовили предмети для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножі, металеві труби, ланцюги, молоток і озброїлись ними, після чого направились до місця тимчасового проживання групи осіб ромської національності (поселення), у лісопосадку, то розташована неподалік перехрестя вулиць Трускавецька та Тролейбусна на межі м. Львова та с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, зі сторони с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та расової дискримінації, самоутвердження себе за рахунок приниження осіб ромської національності, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі, протиставляючи себе суспільству та іншим громадянам, перебуваючи у вите вказаному тимчасовому поселенні ромів, виявляючи особливу зухвалість, шляхом завдання ударів руками, ногами, та з використанням ножів, металевих труб, ланцюгів і молотка, протягом тривалого часу руйнували тимчасові шатри для нічлігу останніх, незважаючи на численні вимоги жителів поселення про припинення їх хуліганських дій, супроводжували свої дії нецензурною лайкою та закликами щодо переселення, завдавали тілесні ушкодження проживаючим у зазначеному поселенні ромам, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , після чого з місця вчинення злочину втекли.
Внаслідок вчинення хуліганських дій неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в групі з вище переліченими особами, було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , внаслідок яких останній помер на місці події та знищено шатри і інше майно жителів поселення.
23.06.2018 року о 23 год. 55 хв. неповнолітнього ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

24.06.2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та останній будучи допитаним у якості підозрюваного, свою вину у вчиненні зазначеного злочину не визнав.

Обрання найсуворішого запобіжного заходу неповнолітньому підозрюваному слідчий мотивує тим, що неповнолітній ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, злочин вчинений групою осіб, із якої на даний час органом досудового розслідування невстановлені всі учасники, тому разом з невстановленими слідством учасниками може незаконно впливати на потерпілих, експертів, свідків, серед яких є неповнолітні, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, знищити чи спотворити речові докази, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та виконання завдань кримінального провадження, щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просять задоволити, оскільки наявні ризики, що виключають можливість застосування до підозрюваної більш м`якого виду запобіжного заходу.

В судовому засіданні неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 подавши відповідне клопотання просять суд застосувати до неповнолітнього підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, що буде слугувати виконанню підозрюваною обов`язків під час кримінального провадження. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що пред`явлення неповнолітньому підозрюваному ОСОБА_5 підозра у скоєнні тяжкого злочину є необґрунтованою і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Слідчим не доведено існування жодних ризиків можливого ухилення неповнолітнього ОСОБА_5 який добре навчається, позитивно характеризується по місцю навчання та проживання, Поважає батьків, які турбуються за нього, що в свою чергу виключає можливість переховування від органів досудового розслідування та суду та загрозу можливого вчинення нових правопорушень. Окрім цього про затримання неповнолітнього ОСОБА_5 не було негайно повідомлено батьків, телефонний номер яких було неповнолітній повідомив поліцію. Впродовж ночі працівники поліції застосовували до неповнолітнього незаконні заходи фізичного та психологічного тиску, отримували від нього заяви та письмові пояснення про обставини нападу на табір ромів та незважаючи на травму голови не надали йому медичну допомогу. А тому таке затримання вважає незаконним.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд дійшов до наступних висновків :

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Відповідно до мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року, тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого часу. Відповідно до правил забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтримання безпеки і порядку в місці затримання.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Стаття 492 КПК України передбачені особливості застосування запобіжного заходу до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого, а саме затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.

Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р, наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо справа стосується дітей.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх (1985 р.), так званих «Пекінських правил», тримання неповнолітнього під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу та за можливості замінюється іншими альтернативними заходами (правило 13.1 та 13.2)

положеннями п. 18.2 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються правосуддя щодо неповнолітніх «Пекінські правила «Жоден неповнолітній не може бути вилучений з-під нагляду батьків частково або повністю, якщо це не виправдовують обставини провадження.

Встановлено, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ніде не навчається, проживає разом з батьками, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Неповнолітній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, групою осіб, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та вчинений з явною неповагою до дотримання правових норм, з мотивів неповаги до суспільства та расової дискримінації, приниження осіб ромської національності, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 24 Конституції України, Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ст. 33 Конституції України Кожному гарантує, що хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Внаслідок вчинення хуліганських дій неповнолітнім ОСОБА_5 в групі із іншими особами, з застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, було заподіяно тілесні ушкодження особам ромської національності : ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , який є малолітнім, ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , внаслідок яких останній помер на місці події та знищено шатри і інше майно жителів поселення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, про те таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року закріплено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключний запобіжний засід протягом певного часу.

Аналізуючи зазначене вище в сукупності із нормами КПК України, а також встановлені обставини, щодо обстановки вчинення неповнолітньою особою тяжкого злочину, яка супроводжувалась явною зухвалістю до правових норм, суспільства та расової дискримінації, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі, з застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, що призвело до смерті потерпілого та завдання тілесних ушкоджень різного ступення тяжкості решті потерпілим, в тому числі малолітній дитині, наявність об`єктивного обгрунтування слідчим та прокурором доводів зазначених у клопотанні про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК, ступення тяжкості вчиненого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що виключає можливість не застосування виняткового запобіжного заходу чи застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі передання неповнолітнього під нагляд батьків, та дає суду підстави вбачати про можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, інших неповнолітніх обвинувачених та свідків серед яких є неповнолітні, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, знищити чи спотворити речові докази вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки.

Стороною захисту не наведено достатньо підстав, які б давали підстави вважати, що неповнолітній не намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не вчинить інше кримінальне правопорушення, та не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства: затримання і утримання під вартою може застосовуватися тільки у випадку, коли неповнолітній підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий, прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК. Утримання під вартою має застосовуватися лише у виняткових випадках, як крайній захід, з визначенням якомога більш коротких термінів такого змісту і з забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування або продовження

За вказаних обставин, враховуючи наявні ризики та встановлені обставини, зокрема вчинення неповнолітнім злочину за попередньою змовою групою осіб, деякі із них наданий час слідством не встановлені, необхідність проведення по кримінальному провадженню слідчо розшукових заходів, приходжу до переконання про доцільність застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 дні в, оскільки визначення більш коротких термінів не забезпечить реалізацію мети застосованого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування

З урахуванням особи підозрюваного, та те, що злочин у вчинені якого підозрюється неповнолітній ОСОБА_5 вчинений із застосуванням насильства. Та наявність вагомих та обгрунтованих ризиків можливого перешкоджанню кримінальному провадженню підозрюваним перебуваючи на волі, суд вважає за доцільне обрати запобіжний захід без встановлення застави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 492 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання слідчого СВ Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_4 про застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродження м.Львова, Львівської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання без реєстрації : АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 год. 55 хв. 21.08.2018 р. включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого СВ Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_4 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1