Справа №477/2233/17 05.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05 червня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
Обвинувачений: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Саки Автономної республіки Крим, громадянин України, офіційно не працюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого
Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 310 КК України обмеження волі стоком на один рік.
_______________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/472/18 Головуючий у першій інстанції

ОСОБА_7

Категорія: ст. 185 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Вказує, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але на теперішній час встав на шлях виправлення і злочин в якому його звинувачують скоював без прямого умислу та вважає це випадковістю.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В кінці травня 2017 року, точну дату та час під час слідства встановити не виявилося за можливе, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого помешкання в АДРЕСА_1 , маючи намір на незаконне вирощування рослини роду коноплі та доведення їх до стадії дозрівання, почав доглядати на своєму городі за дикорослими рослинами коноплі. 29 вересня 2017 року під час проведеного обшуку за його місцем проживання в АДРЕСА_1 , поліцейськими були виявлені та вилучені ростучі 24 кущі рослини роду конопель та у висушеному стані.
Згідно висновку експерту № 1755 від 25.10.2017 року надані на експертизу кущі рослин є рослинами роду конопель, що містять наркотичні засоби обіг яких заборонено.
Крім того, в кінці вересня 2017 року року, ОСОБА_5 , знаходячись за своїм місцем проживання, маючи намір на незаконне придбання для особистого вживання наркотичного засобу канабісу, із кущів коноплі, які він вирощував на городі, він зірвав їх частину та висушував, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб канабіс.
В подальшому, знаходячись за місцем свого постійного проживання, маючи умисел на виготовлення наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав за місцем свого помешкання без мети збуту до 29 вересня 2017 року.
29 вересня 2017 року під час проведеного обшуку за його місцем проживання в АДРЕСА_1 , поліцейськими були виявлені та вилучені висушені рослини роду конопель, з яких листя та верхівки є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальна маса якого у перерахунку на висушену речовину склала 2369,309 грама.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах за ч.1 ст. 310 та ч.2 ст. 309 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів,один з яких є злочином невеликої тяжкості, а інший середньої тяжкості, обставин їх скоєння, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працює, обставини, що пом`якшує покарання щире каяття; а також обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч.1 ст. 310 КК України у виді одного року обмеження волі , що не є максимальними розмірами передбаченими санкціями ч.2 ст. 309 та ч.1 ст.310 КК України.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, судом першої інстанції обґрунтовано призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо наявності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку Апеляційного суду, є слушними.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно характеристики Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 22 травня 2018р., наданої обвинуваченим в судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_5 за період відпрацювання на громадських роботах в с. Пересадівка Воскресенської селищної ради Вітовського району з 20 квітня 2018 року зарекомендував себе з позитивного боку. Працював на роботах з благоустрою села Пересадівка. До всіх завдань, які йому надавались відносився добросовісно, роботи виконував якісно та вчасно, робочий час відпрацьовував, пропусків без поважних причин не мав.

Приймаючи до уваги вищенаведені враховані судом першої інстанції обставини, що впливають на призначення покарання, а також зазначені позитивні характеристики за місцем проживання обвинуваченого; відсутність наслідків у виді спричинення матеріальної шкоди; давність вчинення ним злочину, який мав місце рік тому, і за цей період ОСОБА_5 не вчинено ніяких правопорушень чи злочинів.

Окрім того, суд Апеляційної інстанції приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 має суспільно корисні зв`язки; його посткримінальну поведінку, а саме усвідомлену критичну оцінку власним злочинним діям, подальшу добровільну позицію щодо сприяння органам досудового розслідування у розкритті інших злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Вищевказане свідчить про дійсний намір обвинуваченого ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.

З огляду на наведене, Апеляційний суд, відповідно до ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст. 75 КК України, вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків з числа передбачених ст.76 КК України, що є видом контролю за поведінкою обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2018 року відносно ОСОБА_5 змінити.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання призначеного йому за ч. 2 ст. 309 та ч.1 ст. 310 КК України у виді 3 років позбавлення волі, звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків на підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи та п.3 ч.2 ст.76 КК України: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В іншій частині даний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: