АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003060.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено наявності у майна, про арешт якого ставиться питання, ознак ст. 98 КПК України, а також посилається на пропущення строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна та відсутність клопотання про його поновлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про арешт майна задовольнити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які дають підстави вважати, що зазначене у ньому майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні № 0003060. Зокрема прокурор вказує, що це майно є необхідним для проведення експертних досліджень, а тому за його відсутності це виконати не можливо.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника власника майна ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Головним слідчим управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003060 від 27 вересня 2017 року за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 370, ч. 4 ст. 369 КК України.
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчиняли активні дії по створенню штучних обставин і умов з провокування шляхом підбурювання першого заступника Голови Державної міграційної служби України ОСОБА_11 до одержання неправомірної вигоди у розмірі 30 000 доларів США з метою її подальшого викриття.
29 листопада 2017 року, в рамках даного кримінального провадження, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме:

- флеш накопичувач із відображенням на ньому прапору України, у середині якого зображено «рись»;

- зовнішній накопичувач інформації WD Elements s/n WXK1E63DPMYE;

- MicroSD Transcend № ;

- MicroSD Sandisc № 2007-01-29;

- Multimedia Card № 0631180;

- MicroSD Lexar, без серійного номеру, ємністю 2ГБ синього кольору;

- Mac Mini s/n C07M513GDY3H;

- Imac s/n C02G6BNODJGR;

- флеш накопичувач Transcend D33193 № 14939;

- Витяг з ЄДР речових прав на нерухоме майно сформований ОСОБА_12 на 13 арк. від 10 жовтня 2016 року;

Постановою слідчого в ОВС четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 01 грудня 2017 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003060.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, прокурор зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження його як речового доказу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на недоведеність стороною обвинувачення відповідності майна, про арешт якого ставиться питання, критеріям ст. 98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Зокрема, вказані матеріали не містять достатньо даних, які б давали підстави вважати, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку речі, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними посилання прокурора на ті обставини, що вилучене 29 листопада 2017 року майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003060, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1423/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1