гСправа № 179/1420/17 Провадження №1-кп/0187/14/18
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петриківка в залі суду кримінальну справу №179/1420/17(кримінальне провадження № 0000300) зі зміненим обвинуваченням від 25.09.2018 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приют Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого машиністом дождювальних машин та агрегатів в ТОВ «Скофілд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статтею 286 Кримінального кодексу України,-

Встановив:

14 червня 2017 року о 18 год. 01 хв. у с.Вишневе Магдалинівського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із сторони с.Шевченківка Магдалинівського району у напрямку с.Приют Магдалинівського району, на автодорозі по вул.Гагаріна, навпроти сховища ТОВ «ВПК-АГРО», розташованого під № 4/1, рухаючись у світлий час доби, по кривій в плані проїзній частині, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала автодорогу із права на ліво відносно руху його автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки у нижній третині зі зміщенням уламків, закритого імпресійного перелому зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани голови, забою кісток тазу, які під час травматичного процесу призвели до наслідків у вигляді консолідованого перелому діалізу правого стегна в середній третині після операції метало остеосинтезу (МОС, 13.07.2017), контрактури правого колінного суглобу, недостатності функції суглобу II ст., після травматичного деформуючого остеоартрозу (ДОА) правого колінного суглобу, консолідованого після метало остеосинтезу (МОС, 24.07.2017) уламкового перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки, після травматичного деформуючого артрозу правого гомілко ступного суглобу III ст., недостатності функції суглобу II ст., консолідованого після МОС (13.07.17) перелому латерального мищелку лівої великогомілкової кістки післятравматичного деформуючого остеоартрозу (ДОА) III ст., контрактури лівого колінного суглобу, недостатності функції суглобу II ст., консолідованого перелому середньої третини правої ключиці.

Функція опори та руху порушена у вираженому ступені. Відповідно до вимог Наказу МОЗ України №420 від 05.06.2012 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», встановлені наслідки травми від 14.06.2017, призвели до стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 80% (вісімдесят»), (таблиця 9. П.2.1.1. -10%, таблиця 9 п.12.4.2. - 30%, таблиця 9 п.13.4.1. - 20%, таблиця 9 п.15.3.2. -20%).

Відповідно до вимог п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995, №6, встановлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що пов`язані зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на 1 третину (не менше 33%).

Згідно висновку експерта від 25.07.2017 року № 6/10.1/668 в дорожній обстановці і при обставинах даної пригоди наданих на дослідження, водій автомобіля «ВАЗ-2101», з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

При заданих вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ-2101» мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 .

При заданих обставинах пригоди, дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» з технічної точки, не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково. Пояснив, що 14.06.2017 року о 18:00 він їхав на автомобілі ВАЗ 2101 з с. Шевченко в напрямку с. Приют Магдалинівського району. В с. Вешневе біля складу ТОВ «АПК-Агро» пішохід переходив дорогу у невстановленому для цього місці, оскільки там не було пішохідного переходу. Почав гальмувати, однак пішохід, помітивши його далі продовжувала переходити дорогу. Оскільки зліва та справа проїзної частини були перешкоди у вигляді автобусів та людей, він не зміг змінити напрямок руху та здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_4 правою частиною автомобіля. Потім вийшов з машини і на нього накинулися робітники підприємства, у зв`язку з чим він втік. Також повідомив, що їхав зі швидкістю 55-60 км/год., потерпілу побачив приблизно за 50-60 метрів до зіткнення. Також йому було відомо про те, що в районі скоєного ним ДТП працює підприємство, робітників яких в кінці робочого дня забирають автобуси. Сам він працює в ТОВ «Скофілд» на посаді машиніста дождювальних апаратів та агрегатів та має дохід 5000 грн. в місяць. Після ДТП приїжджав до сина потерпілої та пропонував платити по 1000 грн. в місяць із зарплати, однак отримав відмову, оскільки син потерпілої вимагав, щоб він заплатив 60000 грн., яких в нього немає.

Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди визнав частково, а саме за виключенням витрат на проїзд у розмірі 1419,72 грн. та витрат на харчування у розмірі 4211,61 грн. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди визнав частково, однак в якому саме розмірі повідомити не зміг. Проголошуючи останнє слово, зазначив, що щиро кається та готовий в подальшому частинами відшкодовувати потерпілій збитки.

В ході судового розгляду кримінальної справи, суд допитав свідка, потерпілу, обвинуваченого, дослідив докази долучені прокурором, та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду та яким надано належну оцінку.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , суду пояснила, що раніше працювала робітником на ТОВ «АПК-Агро». 14.06.2017 року о 18:00 вийшла з роботи та підійшла до дороги, подивилася наліво та направо та переконавшись у відсутності автомобілів, почала переходити дорогу в напрямку автобуса, що знаходився на протилежній частині дороги. Раптом із повороту виїхав автомобіль на великій швидкості, як їй здалося не менше 100 км/год, та не застосовуючи гальм вдарив її в ліву частину тіла, від чого вона втратила свідомість, а до тями прийшла лише в лікарні. За ввесь час досудового слідства обвинувачений жодного разу не вибачився та не надав жодної копійки допомоги. Вона ж в наслідок отриманих травм перенесла дві операції, їй було вставлено 4 металеві пластини в ногах. На даний час перебуває в інвалідному візку, має статус інваліда першої групи.

Цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 56142 грн. 10 коп. а також моральної шкоди у розмірі 200000 грн. підтримала в повному обсязі. Розмір матеріальної шкоди аргументувала наявністю квитанцій про придбання ліків, продуктів харчування під час перебування в медичних закладах, транспортних витрат на придбання квитків до лікарні, що понесли її діти, які по черзі перебували в її палаті, а також спонсорською допомогою лікарні. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, зазначила, що в наслідок ДТП вона отримала численні переломи, внаслідок яких довгий час лежала на спині на розтяжках, не могла рухатися, самостійно справляти особисті потреби без сторонньої допомоги. Під час перебування в лікувальних закладах вона перенесла дві операції, відчувала сильну біль та страждання, які дотепер не пройшли, крім того потребує подальшої реабілітації, що потребує значних коштів.

Крім того, враховуючи, що за час слухання справи, який триває більше року обвинувачений не вчинив жодних дій щодо відшкодування завданої їй шкоди, потерпіла вважає, що покарання для обвинуваченого має бути суворим.

Свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що 14.06.2017 він в якості пасажира на передньому сидінні їхав на автомобілі ВАЗ 2101, за кермом якого перебував обвинувачений ОСОБА_8 . Біля бази ВПК Агро на дорогу вийшла жінка, яку водій ОСОБА_8 намагався об`їхати, однак йому це не вдалося, в результаті чого він її збив. Крім того зазначив, що жінку він помітив за 50 метрів до зіткнення, швидкість руху була приблизно 60 км/год. Крім них в автомобілі на задньому сидінні перебували пасажири ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також повністю підтверджується долученими прокурором доказами, а саме:

Витягом з кримінального провадження від 15.06.2017 року, відповідно до якого 15.06.2017 до ЄРДР були внесені відомості за фактом спричинення тілесних ушкоджень внаслідок наїзду автомобіля ВАЗ 2101 під керуванням ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_4 , що мало місце 14.06.2017 у с. Вешневе Магдалинівського району.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.06.2017 року зі схемою та фото таблицею до нього, згідно яким о 19:55 год. проведено огляд місця ДТП на відрізку дороги в с. Вешневе по вул.. Гагаріна Магдалинівського району, Дніпропетровської області, яким окрім іншого було встановлено, що автомобілем ВАЗ 2101 був здійснений наїзд на пішохода, автомобіль ВАЗ 2101 д.з. НОМЕР_1 має пошкодження лобового скла, фари в правій частині, сліди шин автомобіля на проїзній частині відсутні.

Речовими доказами: пошкоджене скло фари та дзеркало, що зберігаються в камері зберігання речових доказів; автомобіль ВАЗ 2101 д.з. НОМЕР_1 , переданий ОСОБА_6 під зберігальну розписку; оптичний диск з відео файлами від 14.06.2017 року із камер зовнішнього спостереження сховища ТОВ «ВПК-Агро» по вул.. Гагаріна, 4/1 с. Вишневе, відеозапис з якого був досліджений в судовому засіданні.

Актом обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги в с. Вешневе по вул.. Гагаріна Магдалинівського району, згідно якого будь-яких недоліків в утриманні дороги, які сприяли скоєнню ДТП, встановлено не було.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 14.07.2017 року, вході якого було здійснено перегляд відео файлів від 14.06.2017 року із камер зовнішнього спостереження сховища ТОВ «ВПК-Агро» по вул.. Гагаріна, 4/1 с. Вишневе та встановлено час виходу пішохода на проїжджу частину дороги до наїзду на неї автомобіля ВАЗ 2101, який становить 4,5 секунди.

Висновком експерта № 6/10.2/555 від 03.08.2017 року, відповідно до якого встановлено, що робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ 2101 д.з. НОМЕР_1 на час дослідження перебували в працездатному стані.

Висновком експерта № 6/10.2/668 від 25.07.2017 року, згідно яким в даній дорожній обстановці і при обставинах даної пригоди наданих на дослідження, водій автомобіля «ВАЗ - 2101» ОСОБА_6 з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ-2101» мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 . При заданих обставинах пригоди, дії водія автомобіля «ВАЗ-2101» з технічної точки, не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що знаходяться в причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_4 .

Висновком експерта №136 від 20.08.2018 відділу комісійних судово-медичних експертиз КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, згідно яким ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки у нижній третині зі зміщенням уламків, закритого імпресійного перелому зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани голови, забою кісток тазу, які під час травматичного процесу призвели до наслідків у вигляді консолідованого перелому діалізу правого стегна в середній третині після операції метало остеосинтезу (МОС, 13.07.2017), контрактури правого колінного суглобу, недостатності функції суглобу II ст., після травматичного деформуючого остеоартрозу (ДОА) правого колінного суглобу, консолідованого після метало остеосинтезу (МОС, 24.07.2017) уламкового перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки, після травматичного деформуючого артрозу правого гомілко ступного суглобу III ст., недостатності функції суглобу II ст., консолідованого після МОС (13.07.17) перелому латерального мищелку лівої великогомілкової кістки післятравматичного деформуючого остеоартрозу (ДОА) III ст., контрактури лівого колінного суглобу, недостатності функції суглобу II ст., консолідованого перелому середньої третини правої ключиці.

Функція опори та руху порушена у вираженому ступені. Відповідно до вимог Наказу МОЗ України №420 від 05.06.2012 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків», встановлені наслідки травми від 14.06.2017, призвели до стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 80% (вісімдесят»), (таблиця 9. П.2.1.1. -10%, таблиця 9 п.12.4.2. - 30%, таблиця 9 п.13.4.1. - 20%, таблиця 9 п.15.3.2. -20%).

Відповідно до вимог п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995, №6, встановлені тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що пов`язані зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на 1 третину (не менше 33%).

Ухвалою суду за згодою учасників судового провадження, в тому числі і за згодою обвинуваченого, визнано за недоцільне допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були пасажирами на задньому сидінні в автомобілі обвинуваченого під час ДТП. Вказані свідки в судове засідання не з`явилися і зі слів обвинуваченого та прокурора, який здійснював заходи щодо встановлення їхнього місця знаходження, виїхали з місця проживання. З урахуванням того, що судом був допитаний ОСОБА_7 , який дав свідчення стосовно обставин ДТП, під час якого він був свідком ДТП як пасажир автомобіля обвинуваченого на передньому сидінні; з урахуванням дослідженого в судовому засіданні відеозапису, з якого можливо об`єктивно побачити саму подію ДТП, а також приймаючи до уваги решту досліджених доказів щодо механізму ДТП, суд вважає, що наявні у справі докази дають можливість встановити як об`єктивну так і суб`єктивну сторону злочину та зробити висновки про наявність вини обвинуваченого у його вчиненні і без показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Відповідно до п.12.3 Правил дорожнього руху, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, зокрема п.12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про те, що неправомірні дії потерпілої пов`язані з перетинанням нею дороги у не відведеному місці призвели до ДТП, оскільки ці доводи не підтверджені жодними відповідними доказами. Посилання обвинуваченого на те, що він вжив заходів щодо уникнення зіткнення шляхом гальмування та про відсутність фактичної можливості уникнути зіткнення, а також показання свідка ОСОБА_7 в тій частині, що перед ДТП водій ОСОБА_6 намагався об`їхати потерпілу, спростовуються дослідженими в судовому засіданнями доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відеозаписом ДТП, висновками авто технічних експертиз, з яких вбачається відсутність гальмівного шляху перед зіткненням та встановлено, що обвинувачений керував технічно справним автомобілем та мав технічну можливість уникнути ДТП, а тому зобов`язаний був виконати вимоги п. 12.3 ПДР України, однак цього не зробив.

Суд також не приймає як належний доказ визначення тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої Висновок експерта №130 від 27.07.2017 року, оскільки з його описової частини вбачається, що висновки про тяжкість тілесних ушкоджень експерт робив на підставі наявної у нього на той час інформації щодо періоду лікування потерпілої в міській лікарні № 6 м. Дніпра, в той час як в судовому засіданні було встановлено, що потерпіла після проведення зазначеної експертизи продовжувала довгий час лікуватися в інших медичних закладах, а її тілесні ушкодження згідно Висновку експерта №136 від 20.08.2018 відділу комісійних судово-медичних експертиз КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР визнані як тяжкі, що пов`язано зі стійкою втратою працездатності не менш, ніж на 1 третину.

При призначенні покарання обвинуваченому, враховуючи дані його особистості, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме, що він вчинив злочин, який в силу ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Також суд враховує, що обвинувачений не одружений, працює, за місцем проживання характеризується задовільно, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, завдані кримінальним правопорушенням збитки потерпілій не відшкодував.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, в межах пред`явленого обвинувачення судовим розглядом не встановлено.

При цьому суд не вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого як щире каяття, оскільки обвинувачений своєї вини у вчиненні злочину в повному обсязі не визнав, а також не вчинив будь-яких реальних дій направлених на відшкодування завданих потерпілій збитків. Його висловлювання під час промови останнього слова з приводу того, що він щиро шкодує про вчинений злочин без дієвих дій направлених на відшкодування збитків, які він мав змогу вчинити протягом більше року судового розгляду, суд розцінює як спосіб захисту та намаганням уникнути суворого покарання.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції частини 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання чи його відбування, судом не встановлено.

Як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду відносно ОСОБА_6 не було застосовано жодного запобіжного заходу. Враховуючи, що у суду на час ухвалення вироку відсутні дані про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд не вважає за можливе застосовувати до обвинуваченого на час набрання вироком законної сили будь-якого запобіжного заходу.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 56142 грн. 10 коп. суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні, з досліджених судом чеків наданих потерпілою встановлено, що нею дійсно понесені витрати на придбання ліків, засобів по догляду за хворими та харчування в період лікування в загальній сумі 53472 грн. гривень 38 коп. Вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі ст. 1166 ЦК України

Що ж стосується витрат родичів потерпілої на проїзд до її місця лікування, то це не є збитками самої потерпілої, а тому відшкодуванню не підлягають. Крім того, суд не вважає за можливе стягнути з обвинуваченого спонсорську допомогу, оскільки зазначені платежі є добровільними витратами потерпілої та до витрат безпосередньо пов`язаних з лікуванням не відносяться.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я.
Відповідно до роз`яснення в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших змін. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_4 внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження. Потерпілій протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої за своє здоров`я та життя під час ДТП; моральних переживаннях та фізичних стражданнях потерпілої в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; моральних переживаннях потерпілої в зв`язку з порушенням нормальних життєвих зав`язків, викликаних травмами та неможливістю продовжувати той спосіб життя, який був у потерпілої до ДТП. Крім того судом встановлено, що потерпіла внаслідок ДТП стала інвалідом першої групи та потребує подальшого лікування, тому вказані обставини свідчать про заподіяння їй значної моральної шкоди. У зв`язки з вищезазначеним, суд вважає, що позовна заява про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди з обвинуваченого у розмірі 200 000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

З урахуванням ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає необхідним здійснити розподіл процесуальних витрат та стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме: вартість проведення судової експертизи механізму та обставин ДТП та експертизи технічного стану транспортного засобу.

Керуючись статтями 368-370, Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Речові докази по справі: пошкоджене скло фари та дзеркало, що зберігаються в камері зберігання речових доказів - знищити; автомобіль ВАЗ 2101 д.з. НОМЕР_1 - вважати повернутим ОСОБА_6 ; оптичний диск з відео файлами від 14.06.2017 року із камер зовнішнього спостереження зберігати в матеріалах провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертизи № 6/10.2/555 від 03.08.2017 року та № 6/10.1/668 від 25.07.2017 року в загальному розмірі 1581 грн. 92 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальної шкоди 53472 (п`ятдесят три тисячі чотириста сімдесят дві) гривень 38 коп., а також моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1