Справа № 438/1286/16-к
Номер провадження 1-кп/438/9/2018
В И Р О К
Іменем України

21 травня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за0000475 від 01 серпня 2015 року та № 0000520 від 29 червня 2016 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

та стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Східниця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, раніше судимого вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в :

31 липня 2015 року близько 11 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, розподіливши злочинні ролі, згідно яких обвинувачений ОСОБА_3 , зірвавши дерев`яні дошки, які були встановлені на вікні будинку АДРЕСА_3 , проникли в середину, звідки, таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_8 майно, а саме мулярське риштування у виді 15 металевих стовпців діаметром по 0,05 м. завдовжки по 1,2 м. вартістю 25,3 гривень кожен, на загальну суму 379 гривень 50 копійок, чим заподіяли потерпілому майнової шкоди, однак свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки біля будинку разом із викраденими речами були затримані потерпілим.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , був повідомленим про підозру 03 червня 2015 року у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідно обвинувачений ОСОБА_4 повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, надав покази, що зранку 31 липня 2015 року зустрілись з обвинуваченим ОСОБА_4 та пішли збирати металобрухт. Близько 11 години, проходячи біля будинку АДРЕСА_3 , побачили у віконних пройомах металеві труби, які вирішили викрасти. Обвинувачений ОСОБА_3 , заліз через віконний пройом на другому поверсі незавершеної будівлі, після чого спустився на перший поверх та спільно разом із обвинуваченим ОСОБА_4 зірвав деревні дошки з віконного пройому. Після чого подав обвинуваченому ОСОБА_4 по черзі 15 металевих стовпців діаметром по 0,05 м. завдовжки по 1,2 м., які останній виносив за межі подвір`я.

Через деякий час обвинувачений ОСОБА_3 побачив, що обвинуваченого ОСОБА_4 затримав господар будинку. Обвинувачений ОСОБА_3 намагався втекти, проте теж був затриманий сусідом господаря будинку. Просить суд суворо не карати.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, надав суду покази аналогічні показам обвинуваченого ОСОБА_3 . Просить суд суворо не карати.

Заслухавши показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у закінченому замаху на викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, думку потерпілого про обрання м`якого покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання на рівні мінімальної межі санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, та відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Суд також вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у закінченому замаху на викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до важких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного, який є раніше судимий, має постійне місце проживання, одружений, виховує малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується негативно, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога ЦМЛ м.Борислава з 2015 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних та психоактивних речовин, на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, думку потерпілого про обрання м`якого покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання на рівні мінімальної межі санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує що обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні під час судового розгляду, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, та відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3(три) роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Таким чином, вбачається, що після постановлення вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 року встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Тому остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Принцип обрання остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, слід визначити шляхом часткового складання.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, який у подальшому не продовжувався.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислав Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Східниця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на строк 3 (три) роки

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань із врахуванням вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 року, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю смт.Східниця м.Борислава Львівської області остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази у справі: мулярське риштування у виді 15 металевих стовпців діаметром по 0,05 м. завдовжки по 1,2 м, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , повернути володільцю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченими та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1