Справа № 216/2617/18
Провадження № 1-кс/216/2469/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2018 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001028 від 20.05.2018 року,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

25.05.2018 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Дане клопотання мотивоване наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.05.2018 року приблизно о 04.00 годині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу торгівельно-зупиночного павільйону «Калина», розташованого на зупинці громадського транспорту «вул. Олексієнко» в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, зустрів раніше йому незнайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 вступив ОСОБА_7 у розмову, створив конфліктну ситуацію та використав це як малозначний привід для незаконного заволодіння майном потерпілого й оберненням його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , знаходячись поблизу торгівельно-зупиночного павільйону «Калина», який розташований на зупинці громадського транспорту «вул. Олексієнко» в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, діючи умисно, з корисливих мотивів, напав на потерпілого ОСОБА_7 та, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні йому декількох ударів кулаками обох рук у ділянку обличчя, заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 1 праворуч і 1 ліворуч зубів.

Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, діючи із корисних намірів, обшукав потерпілого та з зовнішньої кишені потерпілого ОСОБА_7 викрав грошові кошти в сумі 400 гривень. Після чого ОСОБА_5 , заволодівши майном ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення разом з ним втік, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд.

В результаті розбійного нападу ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 400 гривень та тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 1 праворуч і 1 ліворуч зубів.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянин України, молдован, не працюючий, малограмотний, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, на розгляді в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000762 від 01.05.2017 року за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 від 20.05.2018 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 21.05.2018 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.05.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 як того, який відкрито заволодів його грошовими коштами;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного, тяжкого, корисливого злочину. При цьому слід враховувати, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2018 року ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000762, в якому ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_5 , розуміючи можливість призначення покарання у виді реального позбавлення волі, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків у місці його проживання, які б могли стримати останнього не покидати постійного місця мешкання та не покидати межі м. Кривого Рогу або території України, оскільки у м. Кривому Розі не зареєстрований, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не має постійного місця роботи або навчання, може ухилятись як від органу досудового розслідування, так і від суду.

Крім того, не маючи постійного місця роботи, засобів існування, законних методів отримання доходу, перебуваючи на волі, може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, враховуючи що злочин вчинено із застосуванням насильства, обґрунтованим також є ризик незаконного впливу на потерпілого в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

Виходячи з принципу презумпції невинуватості особи, приймаючи до уваги наявність існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зважуючи всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу та публічний інтерес щодо обставин кримінальних правопорушень, зокрема, встановлені ст.41 Конституції України гарантії, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право приватної власності є непорушним, враховуючи їх в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи, а також існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, тому застосування саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим.

Зазначені вище обставини дають змогу беззаперечно стверджувати, що запобігти встановленим ризикам, шляхом застосуванням більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не можливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували та просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, враховуючи обставини справи й особу підозрюваного, зокрема, що останній вину визнає частково, раніше не судимий, не визнанний винним у вчиненні іншого кримінального правопорушення, у нього є цивільна дружина, троє неповнолітніх дітей і батько, він не має наміру ухилятись від органів досудового розслідування та суду, а також впливати на потерпілого. Разом з тим стороною захисту не надано будь-яких документів на підтвердження наявності в підозрюваного родини.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає частково. Крім того, підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується такими доказами: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 від 20.05.2018 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 21.05.2018 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.05.2018 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 як того, який відкрито заволодів його грошовими коштами.

Підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрованого місця проживання також не має, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000762 від 01.05.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. У вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, дію якого ухвалою суду від 25.04.2018 року було продовжено до 25.06.2018 року.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні більш тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, під час дії застосованого до нього в іншому кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ураховуючи наведене, оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, слідчий суддя вважає, що за відсутності міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та зареєстрованого місця проживання, з огляду на порушення умов попереднього запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи скоєне, побоюючись покарання та відповідальності за вчинене, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, намагатись незаконно впливати на потерпілого в цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного, а також характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, слідчий суддя вважає, що є достатні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя погоджується з наведеними слідчим і прокурором підставами для застосування такого запобіжного заходу, оскільки встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Інші більш м`які запобіжні заходи у даних фактичних обставинах не є достатніми, тому що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому слідчий суддя не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання ризиків та виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Разом з тим слідчий суддя вважає за необхідне скористатись правом не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства (п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193-196, 369-372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001028 від 20.05.2018 року, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16 год. 30 хв. 23.07.2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1