МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1316/17
Провадження № 1-кп/480/60/18
УХВАЛА

19 липня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ;
під час судового засідання в залі суду в м. Миколаєві з розгляду клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
встановив:
08 серпня 2017 року з Прокуратури Миколаївської області до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до реєстру досудових розслідувань 14 травня 2017 року за № 0000491 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, необхідного у зв`язку з реабілітацією померлого обвинуваченого, призначено до судового розгляду.
26 червня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна. Вказане клопотання заявник мотивує тим, що вона є власником автомобіля DAF AS 105XF, державний номер НОМЕР_1 , а також причепу бортового тентованого KASSBOHRER D19, державний номер НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль та причеп були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої наразі обвинувачується ОСОБА_7 . Також, у своєму клопотанні заявник вказує на те, що водій ОСОБА_8 , який керував автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_1 , з причепом KASSBOHRER D19, державний номер НОМЕР_2 , до кримінальної відповідальності не притягався та не притягається, а тому у ОСОБА_6 виникла необхідність у вирішені питання повернення належного їй майна.
Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти зняття арешту майна та вказував на те, що мета з якою під час досудового розслідування було накладено арешт вже досягнута, і підстави для подальшого застосування арешту майна наразі відсутні.
Захисник у судовому засіданні заперечував проти клопотання та посилався на те, що стороною захисту було проведено експертизу зі змісту якої слідує, що для проведення експертизи експерту необхідно оглянути автомобілі, і захисник у подальшому, має намір заявити клопотання про призначення експертизи, а тому підстави для арешту майна ще не відпали, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
Дослідивши клопотання, заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов такого.
Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У судовому засіданні встановлено, що вантажний контейнеровоз-С DAF AS 105 XF, державний номер НОМЕР_1 та причіп ПР-Бортовий-Тентований KASSBOHRER D19, державний номер НОМЕР_2 , належать заявниці ОСОБА_6 .

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 14 травня 2017 року автомобіль DAF AS 105 XF, державний номер НОМЕР_1 , причіп ПР-Бортовий-Тентований KASSBOHRER D19, державний номер НОМЕР_2 , а також автомобіль Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_3 , визнані речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2017 року, з метою проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, прийняття у ньому остаточного та законного рішення, а також, з метою огляду, проведення експертизи технічного стану автомобіля, проведення слідчих експериментів обставин виникнення та розвитку ДТП за участі свідків та очевидців, накладено арешт на автомобіль марки DAF AS 105 XF, державний номер НОМЕР_1 , з причепом Kassbohrer D19, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Так, звертаючись до суду з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_6 , посилається на те, що: вона та водій контейнеровозу не є ані підозрюваними ані обвинуваченими у вчиненні злочину; вона та водій контейнеровозу не є цивільними відповідачами у кримінальному провадженні; з моменту вилучення майна та накладення на нього арешту вже минуло більше року; щодо майна проведено весь комплекс заходів, необхідних для збирання та отримання доказів у кримінальному провадженні, а також те, що учасники кримінального провадження протягом усього періоду розгляду кримінального провадження мали можливість заявляти клопотання про проведення експертиз із вказаним автомобілем, однак таких клопотань до суду не надходило.
Згідно з положеннями п. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У пунктах 57-62 рішення Європейського суду з прав людини у справі Боржонов проти Російської Федерації їдеться про те, що має бути розумне відношення пропорційності між засобами, які застосовуються та метою, яка повинна бути досягнута будь-якими способами, які застосовуються державою, у тому числі, заходи, які спрямовані на контроль за використанням особою своєї власності. Ця вимога виражена в понятті справедливий баланс між вимогою дотримання суспільних інтересів та вимогами захисту фундаментальних прав людини.
Частиною 1-2 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Так, суд погоджується з доводами ОСОБА_6 з приводу того, що учасники судового провадження мали можливість заявляти клопотання про призначення експертизи у кримінальному провадженні, однак вказаним правом до цього часу не скористалися.
У той же час суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 про те, що він самостійно обирає час для реалізації своїх прав, які полягають, у тому числі, і у заявлені клопотання про проведення експертизи, оскільки ОСОБА_6 вже двічі зверталася до суду з клопотанням про зняття арешту з майна, і їй було двічі відмовлено, оскільки сторона захисту мала намір звертатися до суду з клопотанням, однак з жовтня 2017 року так і не заявила клопотання про проведення експертизи. Крім цього, висновок на який посилається ОСОБА_5 до матеріалів кримінального провадження не долучений.
Також, суд відхиляє доводи ОСОБА_6 щодо неправомірності накладення арешту на належне їй майно, оскільки суд першої інстанції не є повноважним встановлювати законність ухвал інших судів, а правом апеляційного оскарження вказаної ухвали ОСОБА_6 не скористалася.

Суд враховує також те, що сторона обвинувачення, за клопотанням якої накладено арешт, у судовому засіданні вказувала на те, що мета для якої було накладено арешт під час досудового розслідування досягнута, а тому подальше застосування арешту майна є недоцільним.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, позиції сторони захисту та сторони обвинувачення у кримінальному провадженні, а також те, що для ОСОБА_6 транспортний засіб представляє комерційну цінність і те, що вона та водій контейнеровозу у даному кримінальному провадженні не є обвинуваченими чи цивільними відповідачами, з урахуванням тривалого застосування арешту майна, а також для дотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства і вимогою захисту права заявника на безперешкодне користування своїм майном, суд дійшов висновку про необґрунтованість подальшого застосування арешту майна заявника і вважає, що клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2017 року, на автомобіль DAF AS 105XF, державний номер НОМЕР_1 , а також причеп Kassbohrer D19, державний номер НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

19.07.2018