УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/358/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5
захисника потерпілого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
виправданого: ОСОБА_9 ,
цивільного відповідача: ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , прокурора, який приймав участь у розгляді справи 1 інстанції прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Корольовський районний суд м.Житомира від 25.09.2017 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Житомирі, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2002 та 2009 року народження, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, прож. АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
виправдано за ч.2 ст.286 КК України за відсутністю складу злочину та провадження по справі закрито.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 в виді підписки про невиїзд скасовано.
Судові витрати по справі віднесено на рахунок держави.
Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Коростишівській в напрямку вул. Саєнка, в м. Житомирі, ОСОБА_9 в порушення вимог п.2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.11.2 вказаних вище Правил, не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини, в порушення п.14.2 б) цих же Правил, перед початком обгону не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухався попереду, займаючи ліве крайнє положення на тій же смузі руху, подав сигнал про намір повороту ліворуч, а в порушення вимог п.13.3 вказаних вище Правил, під час обгону не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з моторолером «Вайпер» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який завчасно зайнявши відповідне крайнє положення на проїзній частині, увімкнув лівий покажчик повороту та наблизившись до місця заїзду на територію ліцею №2 м.Житомира, розпочав виконувати лівий поворот у вибраному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди, водію моторолера ОСОБА_11 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому обох тім`яних, лівої скроневої кісток, гострої субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку, гострої внутрішньо мозкової гематоми в правій скроневій ділянці головного мозку, закритої тупої травми грудної клітини у вигляді переломів 4-5 ребер зліва, забою нижньої частини лівої легені, лівобічного гідротораксу, закритого перелому лівої ключиці, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
На думку сторони обвинувачення порушення ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3 б); 11.2; 14.2б) та 13.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
На підставі викладеного підсудний обвинувачується в тому, що він своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинив потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати та справу направити на новий розгляд в іншому складі суду. Стверджує, що мотивувальна частина вироку протирічить резолютивній частині. В мотивувальній частині вказано, що ОСОБА_13 Правил дорожнього руху України не порушував, тяжкі тілесні ушкодження потерпілий отримав не з вини ОСОБА_13 . Але в резолютивній частині вироку вказано, що в його діях немає складу злочину, а не відсутня подія злочину. Не дивлячись на вказівки апеляційного суду суд першої інстанції так і не навів у вироку покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інших свідків, пояснення експертів. У вироку не наведено та не дано оцінки показам потерпілого ОСОБА_11 , що перешкодило суду об`єктивно, повно, та всебічно розглянути справу і винести законний і обґрунтований вирок. На порушення вимог закону, суд не навів у вироку докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_9 , а тільки перерахував їх. У вироку вказано, що свідки ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не були очевидцями події ДТП. Але ці свідки дали покази про розміщення транспортних засобів після ДТП виклику швидкої та інших. Їх покази спростовують покази ОСОБА_21 . Будь-якої оцінки показам ОСОБА_21 суд не дав, а тільки навів висновки деяких експертиз. Стосовно свідка ОСОБА_22 , то суд дав їм оцінку, але їх у вироку не навів. Даючи оцінку показам ОСОБА_14 суд вказав, що його покази є послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими матеріалами справи. Але досить звернутися до показань ОСОБА_14 на досудовому слідстві, які наведені і в обвинувальному висновку, то стане зрозумілим неправдивість висновків суду. На досудовому слідстві ОСОБА_14 , а також ОСОБА_21 стверджували, що після того як ОСОБА_23 став повертати наліво, то ОСОБА_21 йому посигналив, став відвертати вліво, але уникнути зіткнення не вдалося. Протокол огляду місця пригоди протирічить показам ОСОБА_9 про місце зіткнення транспортних засобів і його механізм. З приводу виклику швидкої суд вказав, що її викликав ОСОБА_21 то ОСОБА_21 про це тільки попросив свого знайомого ОСОБА_24 , який, в свою чергу, попросив викликати швидку ОСОБА_25 , який це і зробив. Суд поклав в основу свого рішення покази ОСОБА_9 та його пасажира ОСОБА_22 при відтворенні обставин та обстановки події, хоча і не навів їх у вироку. Суд не задовольнив жодного клопотання представника потерпілого про призначення повторних автотехнічних експертиз, направлення справи на додаткове розслідування та повторний виклик свідків. Експерти не погодилися з висновком транспортно-трасологічної експертизи в частині механізму ДТП. В зв`язку з цим вказали в мотивувальній частині експертизи, що друге питання постанови про призначення експертизи не може бути вирішено на підставі результатів дослідження, наведених у висновку транспортно-трасологічної експертизи №11 від 27 січня 2012 року судового експерта ОСОБА_26 .
В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник виправданого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просить залишити апеляцію прокурора ОСОБА_12 без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 25.09.2017 року щодо ОСОБА_9 - без змін. Стверджує, що Корольовським районним судом м. Житомира під час повторного судового розгляду кримінальної справи на виконання ухвали Апеляційного суду Житомирської області повно та всебічно з`ясовані обставини ДТП, дослідженим судом доказам дана належна правова оцінка. Судом наведено достатньо переконливих доказів, які беззаперечно спростовують покази свідка ОСОБА_27 та потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин ДТП та його механізму. Разом з тим, повторно допитані судом свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , які не були очевидцями ДТП, а лише підтвердили розташування автомобіля «ВАЗ» та моторолера «ВАЙПЕР на проїзній частині, вказували на обставини, які стали їм відомі після ДТП. В дорожній обстановці, що склалася, дії водія ОСОБА_11 за висновками проведених експертиз, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3,14.3 ПДР , а саме перед зміною напрямку руху (повороту ліворуч для заїзду у подвір`я ) переконатися в безпеці маневру та не створювати перешкод автомобілю під керуванням водія ОСОБА_9 , який мав перевагу, тобто, дати можливість останньому безпечно завершити маневр обгону. Судові експерти КНДІСЕ у своїх висновках зазначили, що технічною причиною виникнення аварійної дорожньо-транспортної ситуації, яка призвела до зіткнення транспортних засобів, були технічно необґрунтовані дія водія ОСОБА_11 . Звертають увагу на себе обставини, які є істотними і мають значення по справі, про що наголошується в наведених експертизах КНДІСЕ. Підсудний на відміну від показів свідка ОСОБА_27 свої покази не змінював, а лише уточнив на місцевості за належних дорожніх умов та обстановці в яких відбулась подія. Його покази щодо обставин ДТП та його механізму логічні та послідовні, які підтверджені матеріалами кримінальної справи, а саме показами свідка ОСОБА_22 , протоколом огляду місця ДТП та схемою з ілюстративною таблицею, протоколами відтворень обстановки та обставин події за участю свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та ОСОБА_9 від 28.11.2013 року, висновками вище наведених судових експертиз КНДІСЕ, висновками транспортно - трасологічної експертизи №11 від 27.01.2012 року. Прокурором необґрунтовано, в чому полягає однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону.
Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , прокурора, які підтримали апеляційні скарги, виправданого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних скарг з мотивів, викладених в письмових запереченнях, врахувавши думку учасників судового розгляду про можливість апеляційного розгляду за відсутності потерпілого за станом здоров`я, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 та прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ч.4 ст.327 КПК України (в редакції 1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.Відповідно до положень ч.4 ст. 334 даного Кодексу мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався, ухвалив законне та обгрунтоване рішення, вірно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані доказі кожен окремо та в сукупності, із правильним застосуванням закону, та зробивши обгрунтований та вмотивований висновок про необхідність виправдання підсудного ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та закриття провадження в справі на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України 1960 р.
Так, диспозицією ч.2 ст.286 КК України передбачено злочин, який полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження. При цьому, при кваліфікації діяння за ст. 286 КК України завжди необхідно встановити обставини, які б свідчили про порушення особи відповідних пунктів ПДР України та причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. При відсутності достатніх доказів для встановлення таких порушень та відповідного причинно-наслідкового зв`язку між порушенням правил та наслідками, що настали, водій не може нести кримінальну відповідальність за наслідки події.
На виконання наведених вищенаведених вимог кримінального процесуального закону та вказівок апеляційного суду, зазначених в ухвалі від 19 квітня 2016 року про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд (а.с.133 т.3), для повного та всебічного з`ясування всіх обставин ДТП судом першої інстанції повторно досліджено матеріали кримінальної справи, зокрема протоколи відтворення обстановки та обставин ДТП за участю підсудних та свідків, висновки експертиз, а також комісійної судової транспортно-трасологічної та судової авто-технічної експертиз, допитано експертів ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_32 , та ОСОБА_33 , допитано підсудного ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , повторно досліджено покази потерпілого ОСОБА_11 , тощо. На підставі досліджених доказів, враховуючи вимоги ухвали апеляційного суду, судом постановлено рішення про відсутність в діях ОСОБА_9 складу злочину за ч.2 ст. 286 КК України, з яким колегія суддів вважає за необхідне погодитися.
Так аналізуючи докази в сукупності, суд першої інстанції вважав, що в даній дорожній обстановці підсудних ОСОБА_9 , як водій транспортного засобу, повинен був діяти з моменту виникнення небезпеки для його руху (з моменту початку зміни напрямку руху , початку відхилення ліворуч моторолера), у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України та не мав технічної можливості попередити зіткнення транспортних засобів шляхом застосування екстреного гальмування, діючи згідно з вимогами п. 12.3 ПДР України.
Доводи апеляційних скарг зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують.
Так апелянтами зазначається про необгрунтованість висновків суду першої інстанції про неможливість прийняти до уваги як докази винуватості підсудного ОСОБА_9 відтворення обстановки та обставин ДТП за участю обвинуваченого ОСОБА_9 від 16.01.2012 року, за участю свідка ОСОБА_22 від 16.01.2012 року, за участю свідка ОСОБА_27 від 18.01.2012 року та висновки експертів, які були складенні на їх підставі, а саме експертизи механізму та обставин ДТП № 3/6 від 07.02.2012 року та комісійної судової транспортно-трасологічної та судової авто - технічної експертизи № 3/123 від 24.03.2012 року. Разом з тим зазначені доводи не знайшли свого підтвердження в хорді апеляційного перегляду вироку, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані відтворення обстановки та обставин ДТП були проведені у невідповідних дорожніх та метерологіних умовах з залученням іншого транспортного засобу, розмірні характеристики якого відрізняються від параметрів транспортного засобу, яким керував під час ДТП ОСОБА_9 , що прямо суперечить положенням ч.1 ст.194 КПК України (в редакції 1960 року), на що судом першої інстанції було звернуто увагу. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що допитані в судовому засіданні експерти-автотехніки зазначили , що проведення відтворень обстановки та обставин події в неналежних дорожніх та метеорологічних умовах призводить до отримання недостовірних вихідних даних , що в свою чергу, впливає на висновки експертів. Проведення експертизи механізму та обставин ДТП на неналежних вихідних даних може призвести до хибного висновку щодо встановлення винуватця ДТП та помилкового засудження особи. Так, суд першої інстанції, враховуючи вказані обставини та керуючись Інструкцією щодо проведення судових експертиз, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, дійшов обгрунтованого висновку, що висновки експертизи механізму та обставин ДТП № 3/6 від 07.02.2012 року та комісійної судової транспортно-трасологічної та судової авто - технічної експертизи № 3/123 від 24.03.2012 року неприпустимими, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, виправдовуючи підсудного ОСОБА_9 , суд першої інстанції послався на відтворення обстановки і обставин події з участю свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та підсудного ОСОБА_9 від 28.11.2013 року, які було проведено у відповідності до ст.194 КПК України (в редакції 1960 року) в належних погодних умовах та з використанням транспортних засобів, які були пошкодженні в наслідок ДТП. При цьому, під час нового судового розгляду вказані протоколи відтворення не були визнанні недопустимими доказами і твердження представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 з приводу можливих порушень при проведенні відтворення обстановки і обставин події з участю підсудного ОСОБА_9 від 28.11.2013 року є безпідставними.
При цьому, судом першої інстанції взято до уваги висновки експертиз, які було проведено за клопотанням сторони захисту, з урахуванням вихідних даних за наслідками відтворення обстановки і обставин події від 28.11.2013 року, а саме висновок судової комісійної транспортно трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи № 1118/6667/14-52,110/14-25 від 23.06.2014 року та висновок судової комісійної комплексної транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи № 806/807/15-52 від 25.06.2015 року, які призначалась судом при розгляді справи та проводились на підставі згаданих вище відтворень обстановки і обставин події з участю учасників процесу для встановлення всіх обставин ДТП. При цьому, судом першої інстанції у виправдувальному вироку викладено їх зміст та надано належну оцінку разом іншими доказами у кримінальній справі у своїй сукупності. Крім того, як встановлено судом першої інстанції на підставі зазначених експертиз, водій ОСОБА_9 мав перевагу в русі і не мав технічної можливості попередити зіткнення, а дії водія ОСОБА_11 за висновками наведених експертиз, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 , 14.3 ПДР що з технічної точки зору є причиною виникнення аварійної ситуації, яка призвела до виникнення ДТП. Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , що експерти не погодилися з висновком транспортно-трасологічної експертизи в частині механізму ДТП, в зв`язку з чим вказали в мотивувальній частині експертизи, що друге питання постанови про призначення експертизи не може бути вирішено на підставі результатів дослідження, не можуть бути підставою до скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 , оскільки не спростовують висновків згаданих експертиз в частині відповідності дій учасників ДТП до ПДР України, так як і твердження, що протокол огляду місця пригоди протирічить показам ОСОБА_9 про місце зіткнення транспортних засобів і його механізм.
Так, судом з додаткового допиту свідків встановлено, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 не були очевидцями ДТП, а лише зазначили розташування транспортних засобів на проїзній частині, вказували на обставини, які стали їм відомі після ДТП. При цьому, їх покази не суперечать протоколами відтворення обстановки та обставин ДТП з відповідними учасниками, а також не стверджують, що остання сталась з вини підсудного ОСОБА_9 , а лише доповнюють інші обставини ДТП, чому судом першої інстанції надано належну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, повторно допитавши підсудного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 , суд першої інстанції надав їх показам відповідну оцінку в частині перебігу подій перед зіткненням та взаємного розташування транспортних засобів в момент зіткнення у сукупності з іншими доказами у кримінальній справи, зокрема згаданими вище висновками експертиз, з якими протирічь в показах вказаних осіб не встановлено. Навпаки, згідно висновку судової комісійної транспортно трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи № 1118/6667/14-52,110/14-25 від 23.06.2014 року покази ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 в частині обставин та механізму ДТП з технічної точки зору ґрунтовні. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну і обгрунтовану оцінку даним показам, що вказані покази відповідають обставинам справи. При цьому, на виконання ухвали апеляційного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року з приводу зацікавленості свідка ОСОБА_22 судом першої інстанції при новому розгляді справи було встановлено, що він знайомий із ОСОБА_9 , який є його клієнтом, однак у дружніх стосунках з ним не перебуває, що підтверджує на думку суду об`єктивність показів свідка. З вказаними висновками суду апеляційний суд вважає за необхідне також погодитися, оскільки ніяких достовірних даних щодо неправдивості показань зазначеного свідка у зв`язку його попереднім знайомством з підсудним в ході досудового розслідування та судового розгляду справи встановлено не було, та потерпілим і стороною обвинувачення не надано.
При цьому, твердження прокурора, що підсудний ОСОБА_9 змінював свої покази, щодо розташування транспортних засобів відносно елементів дороги, не інакше як з метою уникнення кримінальної відповідальності, є безпідставними, оскільки його покази були перевірені судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами у кримінальній справі, зокрема висновками комісійних експертиз та визнані ними, як зазначалось вище, ґрунтовними. Крім того слід зазначити, що покази обвинуваченого, підсудного, як і покази свідків, не є основним джерелом доказування в кримінальній справі щодо порушень правил безпеки руху, та підлягають перевірці шляхом проведення відповідних слідчих дій, в тому числі і слідчих експериментів, та обґрунтованість яких також перевіряються шляхом експертних досліджень, що і було здійснено в ході судового розгляду справи. Зазначеним показам підсудного як в ході досудового слідства, так і в ході судового розгляду справи у сукупності з іншими доказами судом було надано оцінку та зроблено відповідні висновки, з яким апеляційний суд вважає за необхідне погодитися.
Крім того допитавши повторно свідка ОСОБА_27 , який був ще одним очевидцем ДТП, а також дослідивши покази потерпілого ОСОБА_11 , суд першої інстанції оцінив їх покази в частині перебігу подій перед зіткненням та взаємного розташування транспортних засобів в момент зіткнення, як і підсудного ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 , в сукупності з висновками експертиз № 1118/6667/14-52,110/14-25 від 23.06.2014 року та № 806/807/15-52 від 25.06.2015 року, яким ці покази спростовуються. Таким чином, судом першої інстанції показам свідка ОСОБА_27 та потерпілого ОСОБА_11 була надана обгрунтована та об`єктивна оцінка.
Так обставина, що у вироку, як на те посилається прокурор в апеляційній скарзі, судом не наведено вказаних показань, а лише надано їх оцінку, не можуть бути безумовною підставою для скасування виправдувального вироку, тим більш, що хід судового розгляду справи фіксувався протоколом, в якому у повному обсязі відображено відповідні пояснення, і зауважень на вказаний протокол учасниками судового розгляду не подавалося.
Крім того, згідно з положеннями ч.4 ст. 334 КПК України (в редакції 1960 року) мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення . Не допускається включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого. З аналізу оскарженого вироку вбачається, що суд при його складанні зазначених вимог закону дотримався.
Твердження адвоката ОСОБА_7 , що судом першої інстанції не дана оцінка показам потерпілого в частині того, що ОСОБА_11 не міг робити поворот наліво до ліцею і зіткнутись з автомобілем на зустрічній смузі, спростовується змістом вироку , з якого вбачається, що судом першої інстанції дана оцінка вказаним поясненням в сукупності з дослідженими показами свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_22 та висновками наведених судової комісійної транспортно - трасологічної, судової комісійної комплексної транспортно - трасологічної та автотехнічної експертиз.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції, допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_29 та ОСОБА_30 повністю підтвердили висновки комісійної експертизи.
Крім, того судом першої інстанції досліджено докази, здобуті на досудовому слідстві, зокрема протокол огляду місця ДТП, з схемою та ілюстративною таблицею до нього від 12.12.2011 року, висновки експертиз технічного стану транспортних засобів № 12 та № 13 від 25.01.2012 року, які в сукупності підтверджують обставини ДТП та яким судом першої інстанції надано оцінку у сукупності з наведеними вище доказами.
При цьому, твердження адвоката ОСОБА_7 щодо фальсифікації згаданого протоколу огляду місця ДТП від 12.12.2011 року не підтверджено фактичними даними чи доказами, жодної заяви чи клопотання на судових засіданням з цього приводу останній не подавав.
Посилання адвоката ОСОБА_7 , на те, що суд безпідставно не задовольнив жодного клопотання представника потерпілого про призначення повторних автотехнічних експертиз, направлення справи на додаткове розслідування та повторний виклик свідків не можуть бути підставою до скасування виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_9 , оскільки під час повторного розгляду кримінальної справи щодо підсудного дані клопотання під час судового розгляду ставились на обговорення учасників процесу і підстав до їх задоволення суд першої інстанції з урахуванням думок сторін не знайшов.
Так представником потерпілого 18.11.2016 року було заявлено клопотання про призначення додаткової комісійної автотехнічної та трасологічної експертизи, яке відповідно до протоколу судового засідання 17.11.2016 р. із врахуванням думки інших учасників судового розгляду судом залишено без розгляду, оскільки в клопотанні не зазначені вихідні дані, які повинні бути враховані експертами. В подальшому адвокат ОСОБА_7 02.12.2016 року повторно звернувся з вказаним вище клопотанням, як і захисник ОСОБА_8 , однак дані клопотання в судовому засіданні 02.12.2016 р. судом було залишено без розгляду у зв`язку з необхідністю виклику в судове засідання експертів ОСОБА_34 та ОСОБА_35 для уточнення їх висновків. Після проведення допиту експертів в судовому засіданні представником потерпілого втретє заявлено аналогічне клопотання, у задоволенні якого ухвалою суду від 16.03.2016 року було відмовлено з мотивів того, що ставлячи відповідні питання для вирішення експертів, представником потерпілого фактично дається аналіз доказів, наявних в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для призначення повторної та додаткової експертизи, про що йдеться в клопотанні, суд не вбачав. З цих же підстав, а також з огляду на те, що всі питання, які поставлені в клопотанні, вже були досліджені в судовому засіданні шляхом призначення відповідних експертиз та допиту відповідних експертів, у задоволенні повторного клопотання представника потерпілого, заявленого ним 22.05.2016 року судом було відмовлено. З вказаними висновками суду апеляційний суд за вказаних обставин вважає за необхідне погодитися, враховуючи наведені судом доводі, а також те, що скасовуючи попередній вирок суду та направляючи справу на новий судовий розгляд, апеляційним судом не було зазначено обов`язку суду першої інстанції провести додаткові експертні дослідження, а тільки вказано на можливе проведення таких досліджень для усунення протиріч у разі наявності такої необхідності. Разом з тим судом з метою уточнення наданих висновків та усунення суперечностей, також для розв`язання питань, пов`язаних з наданням відповідних висновків, що виникли в учасників судового розгляду, було допитано в судовому засіданні експертів, та їх висновки і пояснення в судовому засіданні оцінені у відповідності до положень ст. 67 КПК України (в редакції 1960 року).
Також не є грунтовним твердження адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що швидку допомогу викликав не ОСОБА_9 , а його знайомий ОСОБА_24 , який, в свою чергу, попросив викликати швидку ОСОБА_25 , оскільки зазначена обставина жодним чином не впливає на встановлення обставин ДТП та підтвердження чи спростування вини ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні та не може впливати на висновок апеляційного суду щодо законності та обгрунтованості вироку.
Судом першої інстанції, після дослідження всіх доказів у кримінальній справі у відповідності до ст.334 КПК України (в редакції 1960 року) належним чином мотивував своє рішення, зазначивши при цьому, що «суд не вбачає в діях ОСОБА_9 будь-яких порушень ПДР, а тому в його діях відсутній причинний зв`язок між порушенням ПДР та отриманням ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень». Тобто, відсутність порушень водієм ОСОБА_9 ПДР, як наслідок, має відсутність в діянні підсудного складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Крім того, суд на підставі такого висновку зазначив в мотивувальній частині вироку, що «цивільний позов не підлягає задоволенню, в зв`язку з тим, що в судовому засіданні не встановлено вини ОСОБА_9 в скоєнні злочину, від дій якого лікувався потерпілий». На підставі таких висновків суд першої інстанції вказав в резолютивній частині вироку про виправдання останнього за відсутністю складу злочину за ч.2 ст.286 КК України. Тому, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , що в мотивувальна частина виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 протирічить її резолютивній частині, в якій має бути вказано про відсутність події злочину, свого підтвердження не знайшли.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положення ч.4 ст.334 КПК України (в редакції 1960 року) суд у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Категоричної вимоги щодо наведення показів допитаних учасників судового розгляду, зазначені положення ст. 334 КПК України не мають. Тому, доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що судом не наведено у вироку показів свідків та потерпілого, а лише надано їх аналіз та оцінку, хоча і частково підтверджуються, разом з цим враховуючи вищенаведені положення закону, не можуть бути підставою до скасування чи зміни виправдувального вироку відносно ОСОБА_9 .
Крім того, посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції у вироку лише перераховані докази, які підтверджують винуватість підсудного ОСОБА_9 , не можуть бути підставою для скасування вироку, оскільки у відповідності до ч.4 ст.334 КПК України у виправдувальному вироку суду судом зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_9 , а також докази сторони обвинувачення, які були дослідженні судом першої інстанції при повторному розгляді кримінальної справи, що підтверджується протоколами судових засідань, а також також наведено підстави виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази, якими на переконання адвоката ОСОБА_7 та сторони обвинувачення доводиться вина ОСОБА_9 . Таким чином однобічності чи неповноти судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи апеляційним судом не встановлено.
Ухвалюючи виправдувальний вирок та наводячи мотиви свого рішення, суд першої інстанції таким чином визнав відсутність підстав для направлення справи на додаткове розслідування, вважаючи за можливе на підставі досліджених та встановлених обставин та доказів по справі прийняти рішення по суті обвинувачення. Тому доводи представника потерпілого про безпідставність незадоволення його вимог про повернення справи на додаткове розслідування, висловлених під час дебатів, не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи прийняте рішення про виправдання ОСОБА_9 , судом також цілком обгрунтовано на підставі положень ст. 28 КПК 1960 року відмовлено у задоволенні цивільних позовів прокурора та потерпілого.
Таким чином, на підставі вищенаведеного судом першої інстанції прийнято законний і обґрунтований виправдувальний вирок за ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_9 , з яким погоджується і колегія суддів. Підстав для задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та прокурора не встановлено.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , прокурора Житомирської місцевої прокуроратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 25 вересня 2017 року відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: