Справа № 183/251/18
№ 1-кп/183/564/18
В И Р О К
іменем України

25 червня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000407 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка, Болградського району, Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 413 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника позивача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

06 вересня 2006 року наказом № 188 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_2 старшого прапорщика ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , і того ж дня, наказом № 20-ПМ командира оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », старшого прапорщика ОСОБА_3 призначено на посаду командира взводу матеріально-технічного забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_3 .
15 листопада 2013 року наказом № 139 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 , старшого прапорщика ОСОБА_3 призначено на посаду командира взводу забезпечення парашутно-десантного батальйону.
24 березня 2017 року наказом № 60 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 , старшого прапорщика ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу вказаної військової частини та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 .
Згідно із ст. 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, встановлено, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, які забезпечують постійну бойову готовність та організоване виконання інших завдань.
Вимоги Статутів Збройних Сил України зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на військовослужбовців покладено такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій обов`язок; бути ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог Статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, бути пильним.
Згідно до ст. 144 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у військових частинах стрілецька зброя та боєприпаси до неї зберігаються у кімнаті для зберігання зброї.
Відповідно до ст. 148 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України автомати, карабіни, гвинтівки, кулемети й ручні гранатомети, а також запасні стволи до кулеметів, багнети зберігаються у станицях, тобто у кімнаті зберігання зброї.
Пунктом 1.1 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29 червня 2005 року (надалі - Інструкції), визначено порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї, боєприпасів (під стрілецькою зброєю мається на увазі також штатна, нештатна, особиста та нагородна зброя: бойові револьвери, пістолети і таке інше, а під боєприпасами - бойові, навчальні патрони до бойової зброї і таке інше) у Збройних Силах України.
Положення цієї Інструкції поширюються на органи військового управління всіх рівнів, об`єднання, з`єднання, військові частини (кораблі), військові навчальні заклади, установи та організації Міністерства оборони України (далі - військові частини).
Відповідно до п. 1.16 Інструкції для несення служби в добовому наряді або виконання спеціальних завдань військовослужбовцями, у яких зброя тимчасово зберігається на складі, за рішенням командира військової частини дозволяється озброювати їх зброєю інших військовослужбовців, необхідна кількість і номери якої визначаються в наказі командира військової частини на період навчання та в добовому наказі військової частини. Відповідні витяги із зазначених наказів містяться у чергового військової частини (підрозділу).
Забороняється видача та отримання стрілецької зброї та боєприпасів у випадках, не передбачених керівними документами, та без службової необхідності, а також її зберігання в особистих сейфах та столах або інших місцях, крім спеціальних приміщень, передбачених Інструкцією, а також видавати штатну зброю особам, за якими вона не закріплена, за винятком випадків, зазначених у цьому пункті.
Відповідно до п. 4.4 Інструкції особи, що здійснили крадіжки або допустили втрати зброї та боєприпасів, притягуються до відповідальності згідно з чинним законодавством України.
Так, 07 травня 2014 року, на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 , старший прапорщик ОСОБА_3 перед вибуттям у відрядження в зону проведення антитерористичної операції в АДРЕСА_3 , отримав у розташуванні військової частини НОМЕР_2 зброю - автомат АКС-74У № НОМЕР_4 .
04 жовтня 2014 року о 16.00 годині, старший прапорщик ОСОБА_3 із раніше отриманою зброєю - автоматом АКС-74У № НОМЕР_4 , прибув із зони проведення антитерористичної операції з м. Краматорськ, Донецької області в розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 , і того ж дня, о 17.00 годині повинен був здати вказану зброю до кімнати зберігання зброї.
Однак, 04 жовтня 2014 року, старший прапорщик ОСОБА_3 , достовірно знаючи вимоги правил поводження зі зброєю, діючи всупереч їм, проігнорував вимоги належного користування ввіреної йому зброї - автомату АКС-74У № НОМЕР_4 , чим порушив правила належного зберігання зброї, які встановлені відомчими нормативними актами, коли по прибуттю із зони антитерористичної операції з АДРЕСА_3 в розташування військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за вищевказаною адресою, раніше отриману та закріплену за ним зброю - автомат АКС-74У № НОМЕР_4 , в порушення порядку та умов належного зберігання ввіреної йому зброї, які б унеможливлювали її втрату або викрадення, ввірений йому для службового користування зброю - автомат АКС-74У № НОМЕР_4 передав іншому військовослужбовцю, внаслідок чого було допущено втрату зброї - автомату АКС-74У № НОМЕР_4 .
Таким чином, старший прапорщик ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , будучи на посаді командира взводу забезпечення 2-го парашутно-десантного батальйону у військовому званні «старший прапорщик», 4 жовтня 2014 року, ігноруючи та несумлінно ставлячись до належного поводження та зберігання ввіреної йому для службового користування вогнепальної зброї автомату АКС-74У № НОМЕР_4 , не передбачаючи можливості та не бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді втрати вогнепальної зброї, хоча повинен був і міг передбачити їх, порушуючи вимоги ст.ст. 11, 144, 148 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, та п.п. 1.1, 1.16 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 359 від 29 червня 2005 року, після прибуття з відрядження ввірену йому для службового користування вогнепальну зброю - автомат АКС-74У № НОМЕР_4 до кімнати зберігання зброї не здав, а передав іншому військовослужбовцю, внаслідок чого допустив втрату ввіреної йому для службового користування зброї - автомату АКС-74У № НОМЕР_4 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 06 вересня 2006 року його було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду командира взводу матеріально-технічного забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону. При направленні його в зону проведення антитерористичної операції він отримав автомат АКС-74У № НОМЕР_4 , а 04 жовтня 2014 при повернені з зони АТО, у зв`язку з тим, що у нього було багато роботи, він попросив свого підлеглого сержанта ОСОБА_7 здати його зброю, достовірно знаючи, що порушує вимоги Інструкції. При цьому, він не перевірив, чи оформлена належним чином здача зазначеної зброї. Потім, через деякий час, як тільки йому стало відомо, про втрату даного автомату, він одразу ж написав відповідний рапорт командуванню частини і на цей час відшкодував його вартість. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 413 КК України, як втрата ввіреної для службового користування зброї, внаслідок порушення правил її зберігання (чинна до 05.03.2015 року).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує, що обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, скоєний ним злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, за місцем служби він характеризується позитивно (а.п.45), на обліках у лікарів не перебуває (а.п.43,46,48,49), має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_9 ?як ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій (а.п.54).

Щире каяття ОСОБА_3 та його явка із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді мінімального позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті за відповідний злочин.

Однак, 07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ і відповідно до ч.2 зазначеного закону ОСОБА_3 є суб`єктом застосування амністії, як такий, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, є учасником бойових дій (а.п.54).
Відповідно до ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 ЗУ "Про амністію у 2016 році", щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, судом не встановлено, обвинувачений просив суд про застосування до нього амністії, суд вважає, можливим призначивши ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити від його відбування, застосувавши до нього ЗУ "Про амністію у 2016 році".
До початку судового розгляду прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_4 , було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 4730 гривень 40 копійок. Однак, до початку судового розгляду прокурор просив залишити даний позов без розгляду, у зв`язку з відшкодуванням обвинуваченим спричиненої шкоди (а.п.42).
Згідно з ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленому цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли в зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільно-процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про стягнення матеріальної шкоди, підлягають залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.
Позовну заяву прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, залишити без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1