УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м. Київ
справа № 334/4026/16-к
провадження № 51-7254ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у кримінальному провадженні

№ 0003136 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК .
Встановлені обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік та покладено обов`язки, визначені ст. 76 цього Кодексу.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 .
Змінено вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди шляхом її збільшення з 30000 грн. до 92832 грн.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на необґрунтованість ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року, просить скасувати це судове рішення в частині стягнення моральної шкоди і залишити без змін вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року щодо нього.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у своїй касаційній скарзі не зазначив, яких саме порушень кримінального процесуального закону допущено апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги представника потерпілого, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення,

і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК,

з огляду на положення статей 127-129, 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
У касаційній скарзі засудженого не зазначено, чи заявлялися ним в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно

не задовольнив.

Не погоджуючись із висновком апеляційного суду про збільшення розміру цивільного позову та стягнення з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 92832 грн., засуджений лише формально послався на недотримання апеляційним судом положень статей 23 і 1167 ЦК, разом із тим не навів конкретних доводів, які би об`єктивно свідчили про помилковість такого рішення.
Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги засудженого, викладені в касаційній скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанціїза наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3