Постанова
Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 205/7762/15
провадження № 51-1019км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, щодо якої закрито кримінальне провадження ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та потерпілого -цивільного позивача ПП «Фірма «Яско» в особі директора ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000197, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошлани Вінницької області,жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вирокомТиврівського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців.
Цивільний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП «Фірма «Яско» матеріальну шкоду у сумі 108000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Вирок місцевого суду скасовано, кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. У задоволенні цивільного позову ПП «Фірма «Яско» відмовлено.
ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, в листопаді 2011 року, знаходячись на території ПП «Фірма ЯСКО», що розташоване за адресою: вул. Фрунзе, 15, м. Гнівань Тиврівського району, маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом демонтажу, заволодів підземними резервуарами в кількості 14 штук та надземними резервуарами, в кількості 3 штуки , різного об`єму, на загальну суму 108 000 гривень. Вказаним майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ПП «Фірма «ЯСКО» значну матеріальну шкоду.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
Прокурор, посилаючись наістотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На підтвердження своєї позиції зазначає, що суд апеляційної інстанції, не провів безпосередній допит частини свідків,надав протилежну оцінку їх показанням; безпосередньо не дослідив висновок наданий ТОВ «Подільський експертний центр» про вартість демонтованих резервуарів; не вмотивував своїх висновків про наявність між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 цивільно-правових відносин. Крім того, вважає ухвалу такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК через відсутність мотивованих відповідей на усі доводи апеляційних скарг.

У касаційній скарзі представник потерпілого просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Вінницької області і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої доводи, зазначає , що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, адже при наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК , суд закрив кримінальне провадження. Порушенням кримінального процесуального закону вважає те, що судом було взято до уваги недопустимий доказ технічне обстеження стану конструкцій (демонтованих резервуарів) так як даний доказ не був наданий стороною захисту під час досудового слідства, а під час судового розгляду його не було відкрито сторонам.

Позиції інших учасників судового провадження

ОСОБА_6 подав заперечення на касаційні скарги прокурора та потерпілого, у якому просить залишити їх без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції, щодо нього - без зміни. Дану позицію підтримав під час касаційного розгляду.

Прокурор вважав касаційні скарги обґрунтованими і просив їх задовольнити.

Мотиви суду

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» .
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад злочину це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, субєкт, субєктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи.
Стаття 185 КК передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Кваліфікованим видом крадіжки є вчинення її у розмірі , що завдало значної шкоди потерпілому.
З об`єктивної сторони злочини проти власності характеризуються, зазвичай, активними діями, що спричиняють матеріальну шкоду певній особі, колективу чи державі.
Важливе значення при кваліфікації злочинів проти власності має предмет, до якого належить чуже майно, яке має певну вартість.
Слід зазначити, що саме вартість чужого майна як предмета злочинів проти власності є критерієм визначення кримінально-караного викрадення.
Необхідно зауважити, що згідно ст. 242 КПК слідчий або прокурор зобов`язані звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.
Як убачається із матеріалів провадження, апеляційним судом надано правильну оцінку тому, що при вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину та такої кваліфікуючої ознаки, як завдання злочином проти власності значної шкоди потерпілому, залишилися не встановленими кількість та вартість викраденого майна.
Судом встановлено, що кількість викраденого взято з даних бухгалтерського обліку ПП «Фірма «Яско» не зважаючи на те, що ОСОБА_6 та свідки стверджували, що було демонтовано та здано на металобрухт не усі ємності, які були на території. Огляд місця вчинення злочину не проводився.
Вартість викраденого встановлено відповідно до довідок бухгалтера ПП «Фірма «Яско» - ОСОБА_8 , яка пояснила, що самостійно розрахувала балансову вартість демонтованих ємностей, яку оцінила в 108 000 гривень.
Поряд з цим, балансова вартість - це вартість майна, за якою воно обліковується на підприємстві, однак вона не є тотожною його дійсній ринковій вартості .
Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано зазначив у своєму рішенні про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, через невстановлену кількість та вартість зниклих резервуарів, що є предметом вказаного злочину.
Крім того, необхідно звернути увагу, що таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилось майно, що викрадається, або в присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки.
Із матеріалів кримінального провадження, зокрема, із показань свідків та самого ОСОБА_6 встановлено, що роботи по демонтажу ємностей велися протягом тривалого періоду часу, із залученням найманих працівників та необхідної техніки, на території ПП «Фірма Яско» . Крім того, з 2011року, коли було демонтовано ємності, по 2013 рік, ОСОБА_7 із заявою про крадіжку до правоохоронних органів не звертався.
Наведені вище обставини, а також ставлення ОСОБА_7 щодо демонтажу резервуарів, його обізнаність, що вказані дії вчинив ОСОБА_6 , домовленість між ним та ОСОБА_6 щодо сплати грошових коштів, через невиконання якої він, у 2013 році, подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, підтверджують, що у ОСОБА_6 був відсутній умисел на таємне викрадення майна потерпілого.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ретельно перевіривши зібрані у ході досудового розслідування докази з точки зору їх допустимості, належності та достатності, дійшов правильного висновку про необхідність скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України тому, що в діях останнього відсутній склад інкримінованого йому злочину, а саме двох складових крадіжки .
Що стосується доводів касаційних скарг сторони обвинувачення та представника потерпілого щодо: не проведення безпосереднього допиту частини свідків, надання протилежної оцінки їх показанням; порушення принципу безпосередності дослідження доказів; не вмотивованості висновків про наявність між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 цивільно-правових відносин; недопустимості доказу, то усі ці обставини не були і не могли бути вирішальними при прийнятті рішення, адже жодним чином не могли вплинути на рішення про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину. Ці обставини ніяким чином не могли підмінити собою відсутність фундаментального при визначенні складу злочину та сприяти ухваленню протилежного рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, про що йдеться у касаційних скаргах прокурора та представника потерпілого, Судом не встановлено.
За таких обставин та керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора та представника потерпілого задоволенню не підлягають.
З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілого без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9