Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/283/18
Провадження № 1-кс/490/2175/2018
У Х В А Л А
25 липня 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Миколаєві заяву слідчого судді ОСОБА_3 про її відвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на дії начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , -

встановив:

На розгляді в слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_3 перебуває скарга ОСОБА_4 на дії начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5

14 березня 2018 року слідчий суддя подала заяву про свій відвід від участі у розгляді вказаної скарги.

У заяві зазначала, що брала участь у колегії суддів з розгляду кримінального провадження про обвинувачення, зокрема, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.

Зі змісту заяви вбачається, що, як на думку слідчого судді, ця обставина може призвести до виникнення об`єктивних сумнівів у стороннього спостерігача у неупередженості слідчого судді під час розгляду скарги на дії начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 .

Після вивчення доводів, викладених у заяві про відвід, а також матеріалів скарги суд дійшов висновку про те, що подана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

І......Під час розгляду вказаної заяви судом встановлені такі фактичні обставини.

1. З 7 жовтня 2015 року до 22 лютого 2017 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебувало кримінальна справа № 490/17967/2012 про обвинувачення, зокрема, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України. Ця справа розглядалась колегією суддів у складі: головуючого - судді ОСОБА_8 , суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

2. Зі змісту заяви слідчого судді вбачається, що скарга, про яку йдеться у заяві про відвід, є пов`язаною із згаданою кримінальною справою, зокрема - стосується перевірки дій працівників правоохоронних органів під час розслідування справи № 490/17967/2012

ІІ......Далі з огляду на суть питання, що було поставлене слідчим суддею у заяві про відвід, суду належить з`ясувати характер та сутність зв`язку між цими справами.

З цього приводу суд відзначає наступне.

1. Відповідно до статті 7 Кримінального Процесуального Кодексу України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати його загальним засадам, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

Відповідно до статті 8 цього Кодексу принцип верховенства права полягає у тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; у кримінальному провадженні він застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

До того ж, відповідно до частини 5 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини під час винесення рішень виходе з положень Європейської Конвенції про захист прав людини та її основних свобод, стаття 6 якої передбачає, що: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

При цьому Конвенція не надає визначення терміну «кримінальне обвинувачення», але таке визначення розроблене у практиці Європейського суду з прав людини, який займається тлумаченням норм Конвенції.

При цьому тлумачення цього явища у практиці суду відрізняється своєю "автономністю" та охоплює увесь комплекс процедур, передбачених національним законодавством для розгляду справи стосовно особи та винесення остаточного рішення, включаючи «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального злочину», так й «інші підстави, що підтверджують це обвинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного» (як то видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук тощо) /див. наприклад справу "Фоті та інші проти Італії "(1982)/.

2. Повертаючись до обставин, яких стосується подана слідчим суддею заява, суд відзначає, що:

-у кримінальному провадженні, якого стосується скарга ОСОБА_4 , йдеться про встановлення обґрунтованості "інших підстав", що підтверджують наявність обвинувачення скаржника у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України;

-у кримінальній справі № 490/17967/2012 - йдеться про встановлення обґрунтованості "офіційного повідомлення" про наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого № 490/17967/2012

Таке доводить, що хоча формально ці провадження є різними, вони стосуються того ж самого предмету - обґрунтованості "офіційного повідомлення" про наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого № 490/17967/2012.

3.Оцінюючи цю обставину, суд виходе з правової позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої у рішенні у справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, відповідно до якої суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.
При цьому суд враховує, що право на висунення обвинувачення зрештою належить державі, в цьому випадку прийняте рішення про висунення обвинувачення ОСОБА_4 ; обґрунтованість цього обвинувачення була оцінена в порядку, передбаченому Кримінальним Процесуальним Кодексом України, а саме - в суді під час судового розгляду кримінального провадження.

Наведене у сукупності доводить, що ці обидва провадження є однією справою про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.

ІІІ......Це дозволяє зробити такі висновки стосовно аргументів слідчого судді, що наведені у її заяві про відвід.

1. У своїй заяві слідчий суддя стверджує, ніби надана їй на розгляд справа та справа, що була розглянута судом за її участі, є різними справами, та вона наразі має одночасно брати участь у розгляді різних справ.

Проте, ці твердження не відповідають встановленим вище реаліям розглядуваних справ та хибно базуються на формальному підході до обставин справи.

В той же час, як доведено вище, такий підхід не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, на засади якої посилається сама слідча суддя у своїй заяві про відвід.

2. Далі слідча суддя стверджує, ніби сам факт розгляду нею кримінальної справи № 490/17967/2012, яка хибно визнається нею окремою справою, може викликати в стороннього спостерігача сумніви у її неупередженості під час розгляду, як на її думку, окремого провадження дії під час якого оскаржуються ОСОБА_4 ..

Проте, ці твердження не засновані ані на фактичних обставинах розгляду справи, ані на сталій практиці з цього приводу.

Так, згідно ж Бангалорських правил Поведінки судді цінності, що сповідуються суддею, його принципи або думка відносно закону не є проявами упередженості. Той факт, що суддя має певну думку з правового питання, що має відношення до розгляду справи, не позбавляє його права брати участь у розгляді справи /См. Jeffrey M. Shaman, Steven Lubet and James J. Alfini, Judicial Conduct and Ethics, 3rd ed. (Charlottesville, Virginia, The Michie Company, 2000)/.

Доказ же того, що розум судді являє собою tabula rasa («чисту дошку») свідчив би про відсутність кваліфікації, але - не про відсутність упередженості /Laird v Tatum, United States Supreme Court (1972) 409 US 824/.

Отже, аргументи слідчого судді із приводу необхідності її відводу є неприйнятними та не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

ІV......Наведені обставини у їх сукупності призводять до необхідності вирішення заявленого відводу наступним чином.

1. Як доведено вище, наведені слідчим суддею обставини не дають підстав для задоволення заяви про її відвід.

2. Діюче законодавство не містить обмежень для судді щодо участі судді, який бере участь у розгляді питання про обґрунтованість обвинувачення по суті, щодо форм його участі у розгляді цього питання, зокрема, щодо його одночасної участі у розгляді цього питання, що є різними за формою.

3. Про наявність підстав, передбачених пунктами 1-3; 5 частини 1 статті 75 Кримінального Процесуального Кодексу України, слідча суддя не посилається на наявність таких обставин під час розгляду заяви про відвід слідчого судді встановлена не була.

Отже, підстави для відводу слідчого судді ОСОБА_9 від участі у розгляді скарги ОСОБА_4 на дії начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 є відсутніми, в зв`язку із чим у задоволенні її заяви про "самовідвід" слід відмовити.

Принагідно суд відзначає, що діючим законодавством окремий порядок розгляду заяв про самовідвід не встановлений, через що підстави для твердження, ніби сам по собі факт подання такої заяви автоматично тягне її задоволення наразі є відсутніми.

Керуючись ст. 81, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви заяву слідчого судді ОСОБА_3 про її відвід від розгляду скарги ОСОБА_6 на дії начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =