Постанова
Іменем України
9 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 753/22098/16-к
провадження № 51-2177 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2017 року вкримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010294, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого і за ухвалою суду звільненого на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,
у скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини.
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту взяття під варту.
Запобіжний захід залишено попередній у виді особистого зобов`язання.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 вересня 2016 року о 01:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проник на територію складських приміщень ТОВ «Паллатрейд», розташованих на АДРЕСА_2 , відтиснув раму одного з вікон у приміщенні на вказаній території, відкрив його і таємно викрав тканинну сумку, належну ОСОБА_8 , з майном на загальну суму 11 239 грн, чим завдав потерпілому шкоди на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2017 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінено у частині призначеного покарання.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції, неправомірно звільнив засудженого від відбування покарання, при цьому, не врахував, що ОСОБА_5 вчинив злочин, будучи неодноразово судимим за тяжкі злочини та злочини середньої тяжкості, вчинені з прямим умислом, відбував покарання у місцях позбавлення волі, що свідчить про стійку схильність ОСОБА_5 до ведення злочинного способу життя з метою покращення свого матеріального становища, а тому вимагає призначення покарання, яке забезпечувало б виправлення останнього й сприяло б попередженню вчинення ним нових злочинів.
Також, прокурор вважає, що судом недостатньою мірою враховано даних щодо особи засудженого, який належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_8 просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано та справедливо дійшов висновку про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання.
Захисник ОСОБА_9 також подав до Суду заперечення на касаційну скаргу прокурора, у яких просить залишити без зміни рішення апеляційного суду та відмовити в задоволенні касаційної скарги прокурора. Зазначає, що звільнення його підзахисного від призначеного покарання є доцільним, оскільки особа продовжує шлях виправлення, працює, займається соціально - корисною працею, що підтверджується наданими характеристиками.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з касаційної скарги прокурора, він не оспорює та не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій за вказаним обвинуваченням.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 75 КК в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Розгляд кримінального провадження було здійснено за правилами частини 3 статті 349 КПК, наслідки якої було роз`яснено учасникам судового провадження.
При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зважив на обставини його вчинення, зазначивши, що потерпілому не відшкодовано завданих йому збитків.
Суд врахував обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття засудженого та дані про особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий за скоєння умисних тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проходить курс реабілітації від наркоманії. Призначаючи покарання, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд задовольнив апеляційні скарги захисників та змінив судове рішення в частині призначеного покарання. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не повною мірою врахував усіх обставин вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, та додатково зважив на повне визнання засудженим своєї вини, а також на те, що ОСОБА_5 успішно пройшов курс лікування від наркоманії в «Центрі реабілітації ВО «Асоціація по боротьбі з наркоманією та незаконним обігом наркотичних речовин», де характеризується виключно позитивно та продовжив активну участь у роботі Центру, займається волонтерською діяльністю, має на утриманні дружину, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства та потребує сторонньої допомоги, офіційно працює на посаді водія в ТОВ «УКРЮГТУР» та позитивно характеризується за місцем роботи.
Крім того, суд акцентував увагу, що ОСОБА_5 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_8 матеріальні та моральні збитки, що останній підтвердив на засіданні в суді апеляційної інстанції.
Тобто апеляційний суд, зваживши на наявні обставини, дані про особу винного, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, звільнив його від призначеного покарання у виді позбавлення волі, на підставі статті 75 КК з іспитовим строком 3 роки та поклав обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Такі висновки суду апеляційної інстанції у колегії суддів також сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається прокурор у касаційній скарзі.
Крім того, врахуванню підлягають обставини в їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як цього вимагає прокурор.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Ураховуючи викладене, підстав вважати покарання, призначене засудженому ОСОБА_5 , та звільнення його від такого покарання з випробуванням явно несправедливим через м`якість немає.
Доводи прокурора в касаційній скарзі щодо неврахування даних про особу засудженого є неспроможними і не вказують на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а визначена судами форма відбування покарання є достатньою для виправлення особи та попередження вчинення нею інших злочинів.

Суд погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції, вважаючи їх достатньо мотивованими.
Отже, наведені прокуроромпідстави вважати неправильним застосування статті 75 КК при призначенні покарання не вказують на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а тому, Суд вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 листопада 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3