Номер провадження: 11-кп/785/1143/18
Номер справи місцевого суду: 496/2396/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргузахисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Теплодарського міськсуду Одеської області від 27.06.2018 року відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Теплодарі Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого арматурником в ПП «Гюніл», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.12.2004 р. Теплодарським міськсудом Одеської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;
- 20.07.2007 р. Татарбунарським міськсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;
- 20.02.2013 р. Приморським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 70, 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 29.04.2016 р. Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красноводську Республіки Туркменістан, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого по найму, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання:
- ОСОБА_9 - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислений з моменту приведення вироку до виконання.
- ОСОБА_10 - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, а на підставі ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочинів за наступних обставин.
20.02.2017 р., близько 01 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки чужого майна, проникли у домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та таємно викрали кутову шліфувальну машинку марки «MAКITA» вартістю 840 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Окрім того, 11.03.2017 р., близько 02 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки чужого майна, проникли у будинок ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та таємно викрали генератор марки «Кентавр», моделі ЛБГ202, вартістю 4800 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Згодом, 14.03.2017 р., близько 02 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, з метою крадіжки чужого майна, проникли у будинок ОСОБА_13 , розташованого за адресою: АДРЕСА_5 та таємно викрали зварювальний апарат марки «Roswel» вартістю 2000 грн., а з підвалу таємно викрали кутову шліфувальну машинку вартістю 600 грн., набір рожкових ключів в чохлі синього кольору вартістю 200 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2800 грн., а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначила, що вважає вирок суду несправедливим в частині призначення покарання, з таких підстав:
1) суд першої інстанції не врахував, що її підзахисний ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду і вони його вибачили та не бажали його ув`язнення;
2) за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної норми КК України.
Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі.

Вирок суду першої інстанції стосовно засудженого ОСОБА_10 , не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який не заперечував проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як видно з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю визнали свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу, зокрема позитивну характеристику та досудову доповідь Біляївського міськрайонного відділу з питань пробації.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до положень ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , з числа передбачених ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину.
За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції визнав наявними дві обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, але суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_9 раніше був чотири рази судимий за вчинення умисних, в тому числі й корисливих злочинів, вважає, що призначення йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у даному випадку, є недоцільним.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 дії ст. 69 КК України, є безпідставними.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , та залишенні вироку суду 1-ої інстанції без змін.
Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.

Вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 27.06.2018 року яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4