Постанова
Іменем України
17 липня 2018 року

м. Київ
справа № 311/2770/16-к
провадження № 51-2947км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001718, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини.
За вироком Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 189 КК та на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) його виправдано за недоведеністю в його діях складу цього кримінального провадження.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою скасовано та його звільнено з-під варти у залі суду.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 10 серпня 2016 року о 17:10, перебуваючи біля будинку № 21 на вул. Дніпровській у м. Василівці Запорізької області, діючи повторно з корисливих мотивів, із прямим умислом на незаконне збагачення, під час розмови висловив ОСОБА_7 усні вимоги про передачу йому 10 000 доларів США, погрожуючи вбивством та пошкодженням його майна у разі невиконання цих вимог упродовж доби.
Наступного дня о 12:40 ОСОБА_6 , у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 (батькові потерпілого), впродовж 10 хвилин висловлював ОСОБА_7 усні вимоги передати йому гроші у розмірі 10 000 доларів США та погрози про пошкодження майна його батька ОСОБА_8 шляхом підпалу вказаного магазину. Ці погрози ОСОБА_7 сприймав дійсними та реальними.
Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковано як вимога передачі чужого майна (вимагання), вчинене повторно, з погрозою вбивства та знищення майна тобто вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року вирок Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року щодо виправданого ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на
незаконність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно відкинув такий прямий доказ обвинувачення, як цифровий аудіозапис розмови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і всупереч вимогам процесуального закону незаконно визнано його неналежним та недопустимим.
Також прокурор вважає, що суд надав неправильну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 , оскільки вони у своїх показаннях застосували буденне для себе поняття «просив», а не «вимагав», чим по суті підтвердили факт вимагання, вчиненого ОСОБА_6 .
Крім того, прокурор стверджує, що в діях ОСОБА_6 є всі елементи складу злочину вимагання з огляду на досліджені докази, а саме: показання потерпілого про те, що ОСОБА_6 хотів отримати від нього грошові кошти, а у розмовах останній вживав такі висловлювання, як «в тебе зараз вік Христа», «вас і так, скільки ви тут працюєте, ніхто не чіпав, та ви гроші нікому не платили» тощо; показання свідків ОСОБА_9 , який підтримав показання потерпілого; показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтвердили їх участь як понятих при огляді місця події; цифровий аудіозапис розмови ОСОБА_6 з ОСОБА_7 .
До того ж прокурор зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та без зазначення відповідних мотивів прийнято відмову свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 від дачі показань, які були безпосередніми очевидцями події. На думку прокурора, така відмова призвела до порушення вимог статті 42 КПК, оскільки сторону захисту позбавлено можливості брати участь у допиті таких свідків перед незалежним та неупередженим судом.
Крім того, прокурор вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив стороні обвинувачення у повторному дослідженні доказів, а сама ухвала апеляційного суду лише дублює зміст рішення суду першої інстанції та не містить належних висновків щодо доводів апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте зазначені обставини відповідно до вимог статті 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Крім того, згідно з вимогами статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тому суд касаційної інстанції перевіряє доводи прокурора в межах наданих процесуальних законом повноважень, а доводи щодо оцінки доказів визнаються такими, що не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
З огляду на те, що зміст касаційної скарги прокурора є суперечливим щодо предмета оскарження, оскільки у мотивувальній частині скарги він вказує на незаконність судових рішень, постановлених у кримінальному провадженні, а у прохальній частині просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в апеляційному суді, то суд касаційної інстанції перевіряє і вирок районного суду, і ухвалу апеляційного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 пред`являлося обвинувачення в тому, що він вимагав грошові кошти у потерпілого шляхом погроз убивством та пошкодженням майна.
Виправдовуючи ОСОБА_6 за частиною 2 статті 189 КК, суд першої інстанції вважав, що стороною обвинувачення за дослідженими доказами у кримінальному провадженні пред`явлене йому обвинувачення не доведено. Зокрема, з урахуванням статті 95 КПК суд не визнав належними й допустимими доказами показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 , слідчого ОСОБА_13 та заяву потерпілого про вчинення кримінального правопорушення. Інші докази у кримінальному провадженні, а саме протокол огляду місця події та цифровий

відеозапис із камер відеоспостереження магазину, суд вважав такими, що підтверджують факт бесіди між потерпілим та ОСОБА_6 , під час якої останній просив у потерпілого гроші. Водночас під час судового провадження не було підтверджено факту висловлювання ОСОБА_6 до будь-кого вимог про передачу грошей та будь-яких погроз, а навпаки, встановлено, що він просив гроші.
Суд першої інстанції не визнав належним та допустимим досліджений ним цифровий аудіозапис розмови кількох осіб з огляду на те, що потерпілий заперечував факт передачі його працівникам правоохоронного органу, відсутні процесуальні документи на його вилучення та докази належності голосів на ньому, а також вказано про неякісний запис розмови та відсутність роздруківки змісту цієї розмови.
Саме на підставі оцінки сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також того, що сторона обвинувачення не надала інших доказів, які би беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 КК, і не доповнила під час судового провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлене останньому обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а всі припущення й сумніви стосовно доведеності його винуватості слід тлумачити на його користь.
Такі висновки суду першої інстанції підтвердив і апеляційний суд, про що навів належні та достатні мотивування. За наслідками розгляду цей суд дослідив установлені судом першої інстанції обставини та встановив їх відповідність, у зв`язку з чим не підтвердив доводів, що містяться в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі прокурора.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо недопустимості аудіозапису як джерела доказу з огляду на отримання його поза межами належної правової процедури відповідно до частини 2 статі 100 КПК ґрунтувалися на показаннях потерпілого, який заперечував факт передачі аудіозапису органу досудового розслідування та вилучення запису під час огляду. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважав і інші доводи прокурора безпідставними з огляду на те, що вони є похідними від
доводів, які стосуються змісту аудіозапису, тощо. Суд апеляційної інстанції також вважав обґрунтованою відмову свідків ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою потерпілого ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 батька потерпілого, від дачі показань на підставі статті 63 Конституції України, а також інші доводи прокурора, пов`язані з цим.
Стверджено і про неможливість допиту свідків без їх згоди. Крім того, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції здійснив судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення з дотриманням принципів диспозитивності, змагальності сторін, свободи в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не створювалося перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, та не вбачав необхідності у повторному дослідженні доказів, оскільки вони повною мірою досліджені у районним судом та з дотриманням вимог процесуального закону. При цьому, зазначаючи про наведення прокурором власної оцінки доказам на користь винуватості ОСОБА_6 , відповідно наведено і висновки щодо елементів складу злочину за частиною 2 статті 189 КК.
З огляду на матеріали кримінального провадження у Суду немає підстав зробити протилежний висновок, ніж той, якого дійшли суди першої та апеляційної інстанцій.
Як правильно встановили суди першої та апеляційної інстанцій, у кримінальному провадженні немає достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 , а наявні здобуті в порушення вимог процесуального закону і заперечувалися самим потерпілим та свідком.
Зокрема, кваліфікувати дії ОСОБА_6 як злочинні за умови, що потерпілий та свідок вказують на те, що ОСОБА_6 просто просив гроші, а аудіодокази потерпілий не передавав працівникам правоохоронного органу, є неприпустимим.

Разом з цим судами правильно зазначено, що, окрім наявності самого аудіодиску, не здобуто доказів на підтвердження його змісту.
У той час, як поняті та працівник правоохоронного органу, який входив до оперативної групи відтворили лише умови, що склалися після обставин, які підтверджують кваліфікацію злочину, а саме погроз та вимагання.
Стосовно відмови свідків давати показання щодо членів сім`ї та близьких родичів, то таке право прямо регламентовано Конституцією України та процесуальним законом. Зокрема процесуальний закон не дозволяє вчинювати тиск на осіб для дачі ними показань, та ці відносини вже регулюються і досліджуються в межах закону України про кримінальну відповідальність за наявності для цього підстав. У зв`язку з цим твердження прокурора про неможливість реалізації права сторони обвинувачення на допит таких свідків є неспроможними.
Таким чином, суд з урахуванням встановлених обставин, оцінивши усіх доказів належність, допустимість, достовірність усіх доказів достатність та взаємозв`язок їх у сукупності, правильно дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 КК, не була підтверджена під час судового провадження. Так само, як і не підтверджено кваліфікуючих ознак вказаного злочину, як це ставиться за провину.
Посилання прокурора у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив докази в судовому засіданні є неспроможними.
Суд апеляційної інстанції надав таким доказам детальну оцінку з урахуванням положень, передбачених частиною 3 статті 404 КПК, що не свідчить про наявність будь-яких істотних порушень суду апеляційної інстанції, оскільки останній при прийнятті судового рішення керувався матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом першої інстанції, і при цьому обставинам кримінального провадження не було надано іншої оцінки.
Даних, які б свідчили, що судом допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не вбачається, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 серпня 2017 року щодо виправданого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3