Справа № 206/4762/17
Провадження № 1-кс/206/790/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2018 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , дослідивши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 про арешт нерухомого майна
В обґрунтування доводів клопотання, прокурором було долучено наступні копії:
1)витягу з кримінального провадження;
2)рапорту від 05.02.2018 про приєднання матеріалів;
3)заяви ОСОБА_3 01.02.2018, де остання просила прийняти заходи по запобіганню незаконному заволодінню квартирою;
4)протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, підписаний 05.02.2018 ОСОБА_3 ;
5)протокол допиту потерпілої від 05.02.2018, за яким ОСОБА_3 пояснила, що знайомий ОСОБА_5 запропонував їй допомогу в оформленні спадщини на що вона погодилась, та після шести місяців, будучи разом із ОСОБА_5 , у нотаріуса вступила в спадок, після чого, вона надала останньому генеральну довіреність на розпорядження квартирою. Потерпіла вказала, що вона розраховувала на допомогу від ОСОБА_5 , однак, він шахрайським шляхом заволодів її квартирою та документами;
6)довідки КП «ДМБТІ» ДОР з інформацією, що за адресою: квартира АДРЕСА_1 відсутня інформація про реєстрацію права власності;
7)повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей, за яким потерпіла 07.07.2017 видала довіреність на розпорядження квартирою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Дослідивши клопотання разом із додатками, на предмет відповідності ст. 171 КПК України, слідчий суддя зазначає таке.
Аналізуючи зміст клопотання разом із долученими документами вбачається, що у клопотанні прослідковується суперечності, а саме: прокурор вказує, що квартира належить ОСОБА_3 , ОСОБА_3 розпорядилась квартирою, ОСОБА_5 заволодів квартирою, квартира була придбана незаконно, вказані дії вчиняються з метою заволодіння квартирою.
З зазначеного не зрозуміло статус даної квартири на дату подання клопотання, а саме: кому вона на сьогодні належить, ким і коли була/якщо була відчужена.
Жодного доказу в підтвердження права власності потерпілої та/або розпорядження вказаною квартирою, незаконного заволодіння слідчому судді не надано, при цьому інформація про наявність довіреності на розпорядження майном не свідчить про фактичне розпорядження уповноваженою особою таким майном про яке прокурор зазначає у клопотанні.
Крім того, зміст клопотання не розкриває у чому саме полягав обман потерпілої чи зловживання її довірою, оскільки як вбачається із її показів, остання чітко погодилась на допомогу в оформленні спадщини, після здійснення чого, за власним волевиявленням надала довіреність на розпорядження квартирою, тобто, після вчинення всіх тих дій, які вона вважала достатніми для отримання спадщини.
Прокурором не зазначено, чому вже після оформлення спадкових справ, потерпілою була видана довіреність на розпорядження квартирою, з якою метою, чи був при цьому факт обману чи зловживання її довірою.
Також, прокурором не зазначено, чому з дати видання довіреності потерпіла, будучи впевненою у тому, що відносно неї були здійснені шахрайські дії, не відкликала вказаної довіреності, що може попередити можливе відчуження вказаної квартири, у разі, якщо потерпіла є власником такої квартири.
Відсутність вказаної вище інформації не дає слідчому судді можливості однозначно переконатись у тому, що потерпіла не бажала уповноважувати третіх осіб на відчуження квартири, а тому, накладення арешту на квартиру буде порушувати право потерпілої на її волевиявлення з приводу майна (докази права власності потерпілої на квартиру відсутні).
Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Окрім того, згідно з позицією ВСС України, викладеної в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи (витяг), яке обговорено та схвалено на нараді суддів судової палати у кримінальних справах 21.05.2014 та на засіданні пленуму ВССУ 17.10.2014 - недолучення оригіналів або належним чином засвідчених копій документів, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, також є підставою для відмови в його задоволенні.
Аналогічного висновку, щодо підстав для відмови в задоволенні клопотання, слід дійти і при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, оскільки жодна копія документів, доданих до клопотання, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, не засвідчена належним чином, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати їх належними доказами.
Надана слідчому судді неналежним чином засвідчена копія рапорту, взагалі не може підтверджувати чи спростовувати ті чи інші обставини у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, відноситься до внутрішніх документів МВС України. Більш того, в розумінні ст. 84 КПК України, рапорт не являється доказом у справі, оскільки фактичні дані, які отримані з джерел, що не передбачені даною нормою, не можуть бути використані у доказуванні як докази.
Всі вищевикладене свідчить, що прокурором при зверненні до слідчого судді із даним клопотанням було проігноровано вимоги яким має відповідати клопотання про арешт майна, в порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України (щодо зазначення підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, щодо надання оригіналів або копій документів та інших матеріалів прокурор обґрунтовує доводи клопотання).
Частиною 3 ст. ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з вищевикладеного слідчий суддя вважає, що клопотання має бути повернено прокурору для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України,
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 про арешт нерухомого майна повернути прокурору для усунення недоліків.
Для усунення недоліків встановити строк в сімдесят дві години. Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1