У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк №0000115.

Скарга мотивована тим, що 04.12.2017 р. потерпілий звернувся до посадових осіб Ужгородського відділу поліції головного управління національної поліції Закарпатської області із заявами в яких пров надати йому для ознайомлення та дозволити виготовити фотокопії документів кримінального провадження № 0000115.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2017 року було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк.
В судове засідання призначене на 23.05.2018 року сторони провадження не зявились, у звязку з чим розгляд скарги було відкладено на 04.06.2018 року.
Особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 , про час та дату судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином,. В судове засідання призначене на 04.06.2018 року скаржник не зявився повторно, про причини своєї неявки не повідомив. Заяв про підтримання скарги та розгляд справи за відсутності скаржника або відкладення судового засідання до суду подано не було.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обовязкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Поважними причинами неприбуття особи на виклик (ст. 138 КПК України) є обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення;обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Неврахування таких обставин призводить до передчасності прийнятого рішення та можливого порушення законних прав та інтересів учасників розгляду.
Разом з тим, особі, що звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки. Відтак, будучи належним чином повідомленою про розгляд поданої нею скарги, остання не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила суд, клопотання або заяви не надходили.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Аналіз викладених вище обставин неявки в судове засідання заявника, якому було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду заяви.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно пункту 7 Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року у контексті вирішення питання про дії суду в разі відсутності скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.
Виходячи з вищенаведеного, оскільки, належним чином повідомлена особа, яка подала скаргу в судове засідання не зявилась, доводи викладені у скарзі не підтримала, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду.
У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.
Зазначену практику визнав вірною ВССУ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року. Такий підхід відповідає вимогам ч.3 ст.306 КПК України .
А тому, враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст. 303 - 307, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений строк залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_4