н/п 1-кс/640/7080/18
"11" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Вказав, що експертизи у кримінальному провадженні вже проведені, а тому, на його погляд, необхідність в арешті майна відпала.
Крім того посилається на те, що на даний час про підозру нікому не повідомлено, санкція ст.290 КК України не передбачає конфіскацію майна. Цивільний позов у справі не заявлений. Його автомобіль не в розшуку.
Процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області ОСОБА_4 та слідчий Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явилися (а.с.12). 11.07.2018 до суду від слідчого та прокурора надійшли заяви про проведення судового засідання без їх участі. Вказали, що проти задоволення заяви не заперечують, всі необхідні експертизи проведені, необхідності в проведенні слідчих дій з вказаним майном немає (а.с.13,14).
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, матеріали справи №640/7764/18, н/п 1-кс/640/4392/18, приходить висновку до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Як зазначають процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та слідчий СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 , на теперішній час у вказаному кримінальному провадженні всі необхідні експертизи проведені, необхідності в проведенні слідчих дій з вказаним майном немає (а.с.13,14).
На підставі викладеного вище, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту з вказаного автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію, однак, враховуючи наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, однак вважає можливим змінити місце зберігання арештованого майна та передати його на відповідальне зберігання користувачу ОСОБА_3 , з покладення на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
У задоволенні іншої частини клопотання ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1