АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/869/18 Справа № 185/4862/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000330,-

встановила:

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , та накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на майно, а саме диск ZXV10H108L; жорсткий диск «Seagate S/N 9VM4LSOM»; жорсткий диск «Western DIGITAL WD1600AAGS» з наліпкою «Ломбард»; грошові кошти в сумі 34 500 грн.; пакет з документами сірого кольору з написом «Ukrainian ornament»; папка з документами з написом «Исполнительно-техническая документация»; флеш-носій з наліпкою «Мусор»; флеш-носій «Суперсонік» на 16 гб. чорного кольору; флеш-носій з наліпкою «Инна»; флеш-носій з наліпкою «База 1с»; флеш-носій з наліпкою «старые данные»; флеш-носій бірюзового кольору з написом «Take MS»; флеш-адаптери з флеш-накопичувачами - 3 чорного кольору, 2 синього кольору; жорсткий диск «My Passport P/N WDBKXH5000ARD-01»; диск без написів фіолетового кольору «Ridata».

Рішення суду обґрунтовано тим, що підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вилученого майна, є забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно є доказом злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року, оскільки про існування даного судового рішення про накладення арешту на майно від 20.02.2018 року йому стало відомо лише 03.07.2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження даного судового рішення та скасувати її в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ані з клопотання сторони обвинувачення, ані з ухвали слідчого судді неможливо встановити, яке саме доказове значення мають речі, на які накладено арешт, тобто які в них містяться фактичні дані, на підтвердження яких саме фактів і обставин, що мають значення для кримінального провадження. Посилання сторони обвинувачення на те, що зазначені речі є предметом злочину, не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, з приводу якого проводиться досудове розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав за викладених в ній підстав та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, чи її представника, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного скарження для останніх обчислюється з дня отримання ними копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить. Тому колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000330, розслідуване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203-2 КК України, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2016 року на підставі заяви ОСОБА_11 , полягає у тому, що у період часу з лютого 2016 року по теперішній час на перехресті вулиць Озерна та Карла Маркса (Центральна) м. Павлограда Дніпропетровської області діє нелегальний зал гральних автоматів.

Під час проведення досудового слідства з метою перевірки наданих свідками показань процесуальним керівником було ініційовано проведення НСРД, а саме спостереженим за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, аудіо,- відео контроль місця. Результатами проведених НСРД стало фактичне підтвердження причетності до вчинення вказаного злочину групи осіб, серед яких один з організаторів вказаного злочину ОСОБА_8 (зареєстрована ФОП за адресою АДРЕСА_1 ,).

На підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайоного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року, 15 лютого 2018 року проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено диск ZXV10H108L, жорсткий диск «Seagate S/N 9VM4LSOM», жорсткий диск «Western DIGITAL WD1600AAGS» з наліпкою «Ломбард»; грошові кошти в сумі 34 500 грн., пакет з документами сірого кольору з написом «Ukrainian ornament», папка з документами з написом «Исполнительно-техническая документация», флеш-носій з наліпкою «Мусор», флеш-носій «Суперсонік» на 16 гб. чорного кольору, флеш-носій з наліпкою «Инна», флеш-носій з наліпкою «База 1с», флеш-носій з наліпкою «старые данные», флеш-носій бірюзового кольору з написом «Take MS», флеш-адаптери з флеш-накопичувачами - 3 чорного кольору, 2 синього кольору, жорсткий диск «My Passport P/N WDBKXH5000ARD-01», диск без написів фіолетового кольору «Ridata».

15 лютого 2018 року постановою слідчого вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000330.

Отже, у випадку, що розглядається, під час розслідування даного кримінального правопорушення у слідчого цілком обгрунтовано виникла версія про те, що є достатні підстави для припущення, що відбувся факт вчинення злочинних дій, передбачених кримінальним законом, що є достатньо обґрунтованим для проведення кримінального розслідування та вжиття відповідних забезпечувальних заходів з метою забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні та збереження речових доказів. Дану позицію слідства підтримав суд першої інстанції під час розгляду клопотання про арешт вищевказаного майна та своїм рішенням задовольнив його, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги, як і пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, під час апеляційного розгляду такого висновку колегії суддів не спростовують.

Так, арешт на майно, щодо якого існують всі наявні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України щодо речових доказів у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, з огляду на викладене, арешт на вилучене під час обшуку 15.02.2018 року майно у кримінальному провадженні №0000330 був накладений з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо недостатнього встановлення самого факту вчинення кримінального правопорушення для накладення арешту на майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищезазначеного висновку колегії суддів.

Що стосується апеляційних вимог в частині відсутності причетності власника майна до будь-якого злочину та відсутності в неї статусу підозрюваної чи обвинуваченої в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим її майно не може бути речовим доказом чи об`єктом конфіскації, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з практики Європейського суду з прав людини, зокрема з його рішення від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», випливає, що для вирішення питання про обмеження прав та свобод особи на етапі досудового розслідування обставини, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. Крім того, апеляційні доводи у цій частині є передчасними, оскільки слідство ведеться на протязі достатньо короткого періоду та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити та поновити останньому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2018 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000330 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4