Справа № 646/7344/17
№ провадження 1-кс/646/89/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.18року м.Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 29 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 27 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеною скаргою на зазначену постанову слідчого про закриття кримінального провадження, мотивуючи скаргу тим, що вважає постанову незаконною, оскільки слідчим досудове розслідування проведено неповно та не об`єктивно, тому просила скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Заявниця звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд скарги у її відсутність.

Слідчий і прокурор, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали справи за скаргою, приходить до наступного.

Вивченням матеріалів кримінального провадження достовірно встановлено, що у провадженні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області знаходилось кримінальне провадження № 0000401 від 27 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.

31 березня 2017 року кримінальне провадження було закрите постановою слідчого ОСОБА_5 , яка була скасована ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2017 року. Скасовуючи постанову про закриття кримінального провадження, суд зазначив, що досудове розслідування фактично не проводилося, слідчим не проведено слідчі дії щодо перевірки обставин, зазначених у заяві, заявники не допитані.

29 вересня 2017 року слідчий ОСОБА_4 знову виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000401 від 27 жовтня 2016 року.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Цим вимогам постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає.

Так, розслідування проводилося за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 15 вересня 2016 року, поданою до Національного антикорупційного бюро України, відомості за заявою внесено до ЄРДР 27 жовтня 2016 року детективом НАБУ ОСОБА_7 .

Проте, у порушення ч.5 ст.214 КПК України, до ЄРДР у якості заявника внесено відомості тільки щодо заявниці ОСОБА_3 .

Також матеріали кримінального провадження не містять оригіналу зазначеної заяви від 15 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 14 частини ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06 квітня 2016 року (із змінами від 22 травня 2017 року), та погодженого із відповідними керівниками МВС України, Мінфіну України, СБУ, НАБУ, Національної поліції України, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображаються дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), яка (які) є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Як вбачається із заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 15 вересня 2016 року № КО-9303 до НАБУ, заявники зазначили, що суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова ОСОБА_8 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення водія ОСОБА_9 безпідставно, після отримання адміністративної справи у провадження, порушила визначений законом максимальний термін розгляду адміністративної справи, призначивши засідання за межами цього терміну після надходження адміністративного матеріалу до суду, що призвело до винесення судового рішення про закриття адміністративної справи відносно ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, крім того, розгляд адміністративної справи суддя проводила, не повідомивши про це заявників, хоча із адміністративного матеріалу знала, що вони є потерпілими.
Проте, ще первісна фабула витягу з кримінального провадження № 0000401 від 27 жовтня 2016 року свідчить про те, що детективом НАБУ до ЄРДР, у порушення ч.5 ст.214 КПК України та вимог Положення про порядок ведення ЄРДР, не внесено короткий виклад обставин, викладених у зазначеній заяві, не зазначено, які конкретні дії вчиняла суддя, внесена лише загальна фраза щодо неправомірних дій судді при розгляді матеріалу про адміністративне правопорушення. Фабула не змінилася і піл час досудового розслідування у прокуратурі Харківської області.

Відповідно до п.п. 8-9 ч.ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР відомості про декілька вчинених кримінальних правопорушень, зазначених в одній заяві, повідомленні або виявлених безпосередньо прокурором, слідчим чи працівником іншого підрозділу, незалежно від часу їх учинення, наявності осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, вносяться до Реєстру за кожним правопорушенням окремо, на виявлене під час досудового розслідування кримінальне правопорушення в рамках одного кримінального провадження слідчий за Довідником 1 «Перелік інших джерел, з яких виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» (додаток 7) вносить до Реєстру інформацію про джерело, з якого виявлено кримінальне правопорушення, та відомості про кримінальне правопорушення. Кримінальному провадженню за цим правопорушенням присвоюється новий номер.
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у своїй заяві від 15 вересня 2016 року наголошували, що суддя ОСОБА_10 вчиняла вказані у заяві дії, зловживаючи службовим становищем, тому просили провести розслідування цих дій та притягти її до відповідальності за статтею 364 КК України.

Проте, детективом НАБУ відомості до ЄРДР, у порушення вимог Положення про порядок ведення ЄРДР, було внесено за правовою кваліфікацію ч.1 ст. 375 КК України, хоча заявники не вказували у своїй заяві на незаконність судового рішення та не просили притягти суддю до відповідальності за незаконне судове рішення. За тією ж правовою кваліфікацією проводилося досудове розслідування у прокуратурі Харківської області.

Відповідно до ч.5 ст.216 КПК України розслідування кримінальних правопорушень за статтею 364 КК України та відносно такого суб`єкту як суддя, відноситься до повноважень НАБУ, таким чином, внесення до ЄРДР правової кваліфікації за ч.1 ст.375 КК України замість ст.364 КК України призвело до розслідування не за підслідністю та порушило право заявників на належне розслідування обставин, викладених у їх заяві від 15 вересня 2016 року.

Суд звертає увагу на те, що на початку досудового розслідування у прокуратурі Харківської області слідчий в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_11 , повідомляючи 17 листопада 2016 року заступника прокурора Харківської області про початок розслідування, зазначав у повідомленні, що заявники звернулися із заявою щодо кримінального правопорушення за статтею 364 КК України і така є його кваліфікація, проте згодом досудове розслідування було закрито слідчим ОСОБА_5 , при цьому матеріали кримінального провадження не містять відповідного доручення йому на проведення досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3)вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4)обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5)обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6)обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7)обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Проте під час досудового розслідування заявники знову не допитані. Незважаючи на вказівки суду, слідчий у постанові про закриття кримінального провадження зазначив, що немає потреби їх допитувати, оскільки це начебто має робити суд безпосередньо. З огляду на це, суд зазначає, що слідчим безпідставно не допитано заявників, незважаючи на ухвалу суду, якою скасовано попередню постанову про закриття кримінального провадження.

Суд критично сприймає зазначене у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження, що заявники викликалися, але не прибули на виклики слідчого, оскільки матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо викликів заявників на допит слідчим ОСОБА_4 , та враховуючи зазначене слідчим, що допит заявників не є обов`язковим на досудовому розслідуванні, можна зробити висновок, що слідчий ОСОБА_4 заявників не викликав на допит. Крім того, розміщені у матеріалах кримінального провадження повістки щодо викликів заявників дослідчого ОСОБА_5 свідчать про неналежний виклик заявників, також заявників викликали у якості свідків, хоча у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення від 15 вересня 2016 року заявники вказали, що кримінальне правопорушення вчинене відносно їх, та відповідно до ч.2 ст.55 КПК України з моменту подання заяви заявники мають права потерпілих.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, але дії щодо такого доказування слідчим не проведено.

Не виконуючи ухвалу суду, якою скасовано попередню постанову про закриття кримінального провадження, слідчий не виконав дії щодо перевірки обставин, зазначених у заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , не витребував та не долучив до матеріалів кримінального провадження копії адміністративного матеріалу та матеріалів адміністративної справи щодо ОСОБА_9 , не встановлював та не відобразив у оскаржуваній постанові, дату надходження адміністративного матеріалу до суду, дату максимального терміну розгляду справи, причини, за яких засідання по розгляду адміністративного матеріалу було призначено за межею встановленого законом максимального терміну розгляду справи, та чому у порушення КУпАП до участі у справі не було залучено заявників як потерпілих.

Також суд зазначає, що матеріали кримінального провадження містять не завірені копії постанови судді ОСОБА_8 від 27 січня 2012 року та ухвали судді Апеляційного суду Харківської області, також остання ухвала міститься у неповному обсязі, без резолютивної частини.

Вказані обставини свідчать про суттєву неповноту досудового розслідування.

З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування та виконання слідчих дій з урахуванням вищевикладеної мотивувальної частини.

Що стосується постанови про відмову у визнанні потерпілою, то суд зазначає, що така у кримінальному провадженні не виносилася.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 29 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000401 від 27 жовтня 2016 року, - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповноту досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали та вирішити питання щодо належної підслідності.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1