Постанова

Іменем України
01 листопада 2018 р.

м. Київ

справа № 755/29235/14-к
провадження № 51-699км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє 20 липня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2015 року, більш суворим за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Цим вироком частково задоволено цивільний позов ОСОБА_8 та ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 473 000 грн та 15 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, 05 квітня 2012 року, приблизно о 16.00 год., ОСОБА_8 перебуваючи біля буд. 1б, по вул. Шумського в м. Києві, з метою організації та проведення ремонтних робіт передав ОСОБА_6 автомобіль марки LEXUS LX470 разом із свідоцтвом на реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я ОСОБА_10 та ключі до нього, а також завдаток за проведення ремонтних робіт в сумі 200 доларів США, про що відібрав у нього письмову розписку, де було визначено дату повернення автомобіля, а саме до 11 квітня 2012року. Після чого, внаслідок недбалого поводження з автомобілем, йому були завдані додаткові суттєві пошкодження, про які ОСОБА_6 не повідомив ОСОБА_8 . Так, ОСОБА_6 усвідомлюючи, що провести ремонтні роботи за свої кошти він не має можливості, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 користується та розпоряджається автомобілем на підставі нотаріально засвідченої довіреності, в той час як за формально-юридичною ознакою право власності на даний автомобіль в повному обсязі залишається за ОСОБА_10 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем з метою його подальшого продажу. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 , керуючись корисливими мотивами, прийняв рішення не повертати ОСОБА_8 отриманий від нього автомобіль, а натомість, діючи таємно від останнього, продати його, таким чином, незаконно заволодіти його автомобілем. Заздалегідь підготувавши неправдиву версію щодо доручення йому продажу даного автомобіля, ОСОБА_6 поширив дану інформацію у колі своїх знайомих. На пропозицію придбати автомобіль відреагував ОСОБА_11 , який, оцінивши технічний стан автомобіля, вирішив придбати його за 15000 доларів США та при цьому наполягав на офіційній процедурі перереєстрації автомобіля на його ім`я.
13 квітня 2012 року, в денний час доби, перебуваючи в кафе «Мрія» поблизу станції метро «Академмістечко» в м. Києві, ОСОБА_6 , виконуючи умови ОСОБА_11 щодо продажу останньому автомобіля, після узгодження в телефонній розмові з ОСОБА_10 процесу зняття автомобіля з реєстрації, отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, після чого ОСОБА_6 розпорядився автомобілем, яким незаконно заволодів, а саме передав у володіння ОСОБА_11 ключі та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль марки LEXUS LX470 разом з автомобілем, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 іпризначення нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, м`якістю призначеного покарання та безпідставним зменшенням суми матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що в цивільному позові просив стягнути 767 646, 59 грн, з яких 717646,59 грн матеріальна шкода та 50000 грн моральна шкода. Однак, судом не враховано до матеріальної шкоди суму коштів, переданих ОСОБА_6 , як завдаток за ремонт автомобіля, суму витрачених коштів на ремонт автомобіля та суму коштів витрачених на оренду іншого автомобіля та стягнуто 15000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому також вважає, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, оскільки не врахував, що ОСОБА_6 неодноразово у минулому притягувався до кримінальної відповідальності та є соціально небезпечною особою. В скарзі потерпілий зазначає, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам, що були викладені у його скарзі і помилку місцевого суду не виправив.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 касаційну скаргу потерпілого не підтримали та просили залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 , вважає касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тобто оцінка доказів і встановлення фактичних обставин справи, судом не перевіряється.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як убачається з матеріалів справи, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, усі учасники судового розгляду, у тому числі і потерпілий ОСОБА_8 , підтримали клопотання прокурора про скорочений порядок дослідження доказів. Обвинувачений надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював обставин його вчинення та визнав цивільний позов потерпілого в повному об`ємі, як і інші учасники судового провадження не заперечував проти обмеження дослідження обсягу доказів у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 через м`якість, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинення ним кримінального правопорушення; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, задовільну характеристику за місцем проживання, спосіб життя, соціальні зв`язки; характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та призначив покарання у межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України.

Висновок суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкцій вказаних норм, є вмотивований, а переконливих й достатніх аргументів, які б доводили зворотне та неправильне застосування вказаного закону України про кримінальну відповідальність касаційна скарга не містить.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_8 про безпідставне зменшення судом першої інстанції суми на відшкодування матеріальної шкоди з 717 646,59 грн на 473 000 грн та моральної шкоди з 50 000 грн на 15 000 грн, то вони заслуговують на увагу.

Згідно з матеріалами судового провадження потерпілий заявляв у справі цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 767 646,59 гривень і обґрунтовував свою позицію у зміненій позовній заяві, яка була долучена до матеріалів кримінального провадження (т. 3 а.с. 243-246).

Незважаючи на те, що у судовому засіданні засуджений визнав позов потерпілого ОСОБА_8 повністю, підтвердженням чому служить технічний запис та журнал перебігу судового засідання (т.4 а.с.57), у порушення визначеного обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження , а саме ч.3 ст. 349 КПК України, суд з власної ініціативи провів переоцінку заявлених до відшкодування потерпілим та визнаних ОСОБА_6 позовних вимог, при цьому зменшив суму матеріальної шкоди до 473 000 грн, а моральної шкоди до 15 000 грн і всупереч вимогам ст. 370 КПК України, не навів у вироку належних і достатніх підстав та мотивів для таких дій.
Такі дії суду призвели до істотного обмеження процесуальних прав потерпілого та порушення вимог ст. 22 КПК України про створення судом необхідних умов для забезпечення змагальності процесу і надання сторонам кримінального провадження рівних прав у збиранні і поданні до суду доказів для обстоювання своїх позицій, а також порушення принципів безпосередності та диспозитивності.
Дані порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд, розглядаючи скаргу потерпілого, не звернув уваги на дані порушення та безпідставно залишив його скаргу в цій частині без задоволення.

Тому, виходячи із загальних засад кримінального провадження , а саме : ст.ст.7; 9; 408; 436 КПК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України колегія суддів вважає за необхідне судові рішення змінити шляхом збільшення сум, що підлягають стягненню, до заявлених у позові потерпілого. Таке стягнення не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Отже, на користь ОСОБА_8 підлягають стягненню 717 646,59 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього : 767 646, 59 грн.
За таких обставин касаційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року в частині вирішення цивільного позову змінити.

Збільшити розмір стягнення за цивільним позовом ОСОБА_8 та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 767 646, 59 грн, з яких - 717 646,59 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3