Справа № 161/426/17 Провадження №11-кп/773/193/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185, ч.2 ст. 289 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , Лівандовської ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004522 від 02.10.2016 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , а також обвинуваченого ОСОБА_13 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, студент Технічного коледжу ЛНТУ, раніше не судимий, -

засуджений: за ст.185 ч.1 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі;

- за ст.289 ч.2 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, студент Вищого професійного училища будівництва та архітектури, раніше не судимий, -

засуджений: за ст.289 ч.2 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Луцьк Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, згідно з ст.89 КК України не судимий, -
засуджений за ст.289 ч.2 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено долю цивільного позову та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 визнані винними у скоєнні злочинів за наступних обставин.

Так, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_13 , 01.10.2016, близько 22:30 год., знаходячись неподалік будинку № 38, що по пр. Соборності, в м. Луцьку Волинської області, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, через незамкнені ліві двері проникли в салон автомобіля марки «ЗАЗ - Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 , де в салоні автомобіля знайшов ключ від запалювання, який передав обвинуваченому ОСОБА_13 , а останній сів за кермо та наданим йому ключем запустив двигун автомобіля. Після цього, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , діючи спільно та узгоджено, поїхали на вул. Кічкарівська в м. Луцьку, чим незаконно заволоділи даним транспортним засобом, який в подальшому був розібраний та реалізований невстановленим в ході досудового розслідування особам, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 75403,33 грн..

Крім того, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , 10.10.2016, близько 02:00 год., знаходячись поблизу житлового будинку № 91, що по вул. Ківерцівській в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_14 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, відкривши незачинені двері водія автомобіля марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , 1982 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , сів у зазначений транспортний засіб та запустив двигун ключами, що знаходилися у замку запалювання, поїхав викраденим автомобілем до свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , чим незаконно заволодів даним транспортним засобом, спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 22998,39 грн..

Крім того, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 , 20.10.2016, близько 23:00 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_4 , умисно, діючи з корисливих та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_4 , який знаходився у вказаному дворі, таємно викрав чуже майно, а саме автомагнітолу марки «DTL DTC - 1700», чим спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на суму 390 грн..

Крім того, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою, 21.10.2016, близько 01:00 год., знаходячись неподалік будинку № 14-Б по вул. Конякіна в м. Луцьку, скориставшись відсутністю власника, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодінням транспортним засобом, через незамкнені двері проник в салон автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_5 , де шляхом змикання провідників запалювання запустив двигун вказаного автомобіля. В подальшому неповнолітній обвинувачений ОСОБА_11 , який з метою попередження про небезпеку їх викриття знаходився поряд, виштовхуючи автомобіль з парковки, після чого ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_11 - на переднє пасажирське сидіння та в подальшому поїхали в с. Озерце Ківерцівського району Волинської області, чим незаконно заволоділи автомобілем марки «ВАЗ 2107», який належить ОСОБА_16 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 38554,50 грн..

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації дій ОСОБА_10 , просить вирок суду відносно останнього змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши вимоги ст.75 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_10 вину у скоєних злочинах визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, є неповнолітнім, має міцні соціальні зв`язки, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю відшкодував збитки потерпілим, у зв`язку з чим останні просили суд його суворо не карати. Обставини, які обтяжують його покарання у матеріалах провадження відсутні. На підставі наведеного, захисник вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_10 можливе без ізоляції його від суспільства.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_11 , просить вирок суду змінити, призначивши обвинуваченому менш суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Посилається на те, що ОСОБА_11 вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, є неповнолітнім, повністю відшкодував збитки потерпілим, у зв`язку з чим останні просили суворо його не карати. Дані обставини, на думку захисника, дають підстави призначити покарання обвинуваченому із застосуванням вимог ст.69 КК України. В суді апеляційної інстанції захисник змінив вимоги апеляційної скарги і просив застосувати щодо його підзахисного інститут звільнення від відбування покарання.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст.75 КК України. Посилається на те, що він визнав вину у скоєному, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, в майбутньому повністю відшкодує збитки потерпілим, бере на себе зобов`язання більше не вчиняти злочинів.

У запереченні потерпілий ОСОБА_7 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 без змін. Вважає, що покарання усім обвинуваченим необхідно посилити, оскільки вони не відшкодували в повному обсязі завданих збитків, а обставини, які суд визнав такими, що пом`якшують покарання обвинувачених, не підтвердилися в ході судового розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх захисників та законного представника, які підтримали апеляційні скарги і просили застосувати інститут звільнення від відбування покарання щодо обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_7 , який просив не позбавляти волі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які повністю відшкодували йому завдану шкоду, міркування прокурора, яка заперечувала доводи апеляційних скарг і просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_13 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, та ОСОБА_11 і ОСОБА_13 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Фактично не оспорюється і в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_13 й правильність призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .. Натомість йдеться в даних апеляційних скаргах про застосування інституту звільнення обвинувачених від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням тяжкості та кількості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких, даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, невідшкодування в повному обсязі збитків потерпілим, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який настоював на суворому покаранні, а тому суд обґрунтовано прийшов до переконання про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_13 без ізоляції від суспільства.

Так, суд першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 , відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

А обставини, що обтяжують його покарання, відсутні.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_13 має постійне місце проживання, характеризується посередньо.

Разом з тим, враховано судом і інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності обвинувачених, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_13 , тому місцевий суд обрав ОСОБА_13 основне покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Покарання, призначене судом ОСОБА_13 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим.

Враховуючи всі обставини провадження в їх сукупності підстав для звільнення ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, апеляційний суд не знаходить.

Таким чином, підстав для зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_13 , апеляційний суд не вбачає.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Приписами ст.103 КК України встановлено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Місцевий суд, визначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вид та розмір покарання, в цілому дотримався зазначених вимог кримінального закону.
Так, судом враховано, що ОСОБА_11 вчинив злочин, який відносить до категорії тяжких злочинів, а ОСОБА_10 злочини, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, наслідки їх вчинення.
Також судом першої інстанції враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Крім того, судом було враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , те що вони раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, вину свою визнали повністю, у скоєному щиро розкаялись, мають постійне місце проживання та навчання, характеризуються позитивно, злочини вчинили будучи неповнолітніми, частково відшкодували завдані збитки потерпілим.
Вид та розмір призначеного судом першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 фактично не оспорюється і в апеляційних скаргах захисників.
Також з урахування вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неможливе без ізоляції від суспільства.
Однак, місцевий суд не в повній мірі врахував досудові доповіді та характеризуючі дані про особи вказаних обвинувачених, відшкодування ними завданої шкоди та позиції потерпілих, те, що обвинувачені вчинили злочини, будучи неповнолітніми, наявність обставини, які пом`якшують їх покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання та передчасно прийшов до висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Відповідно вимог ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Статтею 104 КК України передбачено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.
Приписами ч.1 ст.314-1 КПК України визначено, що з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань апробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Як вбачається із дослідженої місцевим судом досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьки розлучені близько 10 років, мамою створені належні умови для розвитку дитини. Він шкодує про скоєне ним правопорушення.
Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низький рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, Ківерцівський РВ з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_11 без позбавлення волі чи обмеження волі можливе (а.п.117-118).
Аналогічна думка щодо можливості виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення волі чи обмеження волі, викладена Ківерцівським РВ з питань пробації у досудовій доповіді про ОСОБА_10 (а.п.120-121).
При вирішенні питання про можливість застосування щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інституту звільнення від покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, з яких злочини, передбачені ч.2 ст.289 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України до середньої тяжкості, особи неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які раніше до кримінальної відповідальності не притягалися, мають постійне місце проживання, роботи та навчання, виключно позитивно характеризуються, виховувались без батька, в матері крім них на утриманні перебуває дочка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалід дитинства, відшкодували потерпілим завдані збитки в повному обсязі.
Обставин, які обтяжують покарання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , апеляційний суд не вбачає.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , апеляційний суд відповідно до ч.2 ст.66 КК України, відносить вчинення злочину вперше, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, вчинення злочинів неповнолітніми.
За наведених обставин, апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених неповнолітніми ОСОБА_10 і ОСОБА_11 злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, даних про особи неповнолітніх, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, маються постійне місце проживання та роботи, виключно позитивно характеризуються, злочини вчинили, будучи неповнолітніми, відшкодували потерпілим завдані збитки, що підтверджується відповідними заявами потерпілих, виховувались без батька, приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладення на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Таке покарання на думку суду апеляційної інстанції буде необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, а перебування під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, дозволить здійснювати контроль за поведінкою засуджених.
В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Цей же вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині призначеного їм покарання змінити.
Залишити обране судом ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти про зміну місця проживання, роботи та навчання уповноважений орган з питань пробації та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Залишити призначене судом ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, залишити остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти про зміну місця проживання, роботи та навчання уповноважений орган з питань пробації та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: