Провадження № 1-кс/331/4331/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001385 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001385 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0001385 від 08.06.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України.

12 червня 2018 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (с. ОСОБА_1 ) було винесено ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу та ключі від транспортного засобу.

Підставою для накладення арешту було проведення судово-криміналістичної експертизи щодо автомобіля та реєстраційного документа та недопущення знищення або руйнування вказаного автомобіля.

Станом на теперішній час, відповідні експертизи проведено, а саме автомобіля та свідоцтва про реєстрацію.

З урахуванням вказаних обставин, у серпні 2018 року заявник звернувся до Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про закриття кримінального провадження та повернення вилученого майна.

Крім того, в разі неможливості задоволення заяви щодо закриття кримінального провадження, він також просив передати йому автомобіль на відповідальне зберігання.

В обґрунтування відмови в закритті кримінального провадження слідчим було зазначено про те, що заявник ОСОБА_4 не має відповідного статусу у кримінальному провадженні №0001385.

Питання щодо передачі йому автомобіля на відповідальне зберігання не було розглянуто взагалі.

Станом на теперішній час вказаний вище автомобіль, з 07.06.2018 року знаходиться на майданчику Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Свідоцтво про реєстрацію та ключі вказаного транспорту також знаходиться в розпорядженні слідчого.

Додатково, в усному порядку, посадовими особами Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області йому було повідомлено про те, що арешт підлягає скасуванню виключно на підставі судового рішення, за наявності якого, вилучені, речі мені буде повернуто.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою, слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Як зазначалося вище, метою накладення арешту на вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі транспортного засобу була необхідність проведення судово-криміналістичної експертизи щодо автомобіля та реєстраційного документа та недопущення знищення або руйнування вказаного автомобіля.

На даний час експертизи проведено, а відтак підстав для арешту та перебування вилученого майна в Олександрівському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області немає.

Підстави для накладення арешту та його мета визначені ст. 170 КПК України.

Абзацом другим ч. 10 ст. 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною одинадцятою вказаної статті заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Вважає, що відсутні факти та докази, які б свідчили про те, що незастосування заборони в користуванні автомобілем призведуть до наслідків, перелічених в ч. 11 ст. 170 КПК України, а відтак підстав для арешту у вигляді заборони користуватися автомобілем не має.

Більш того, прошу суд звернути увагу на те, що факт знаходження автомобіля на майданчику Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з 07.06.2018 року (більше трьох місяців), призводить до пошкодження (псування та знищення) вказаного майна та заподіяння заявнику, як фактичному власнику, матеріальних збитків.

Таке тривале зберігання автомобіля призведе до спричинення йому додаткових збитків та його псування, оскільки тривале зберігання автомобіля без вжиття необхідних заходів призводить до таких негативних наслідків, як виходу з ладу, з подальшою заміною таких вузлів та частин:

-масло в двигуні, коробці передач, а відповідно і фільтри;

-акумулятор, оскільки в разі його тримання без під зарядки, особливо в морозну погоду, останній прийде в неробочий стан, що призведе до необхідності його заміни;

-ущільнювальні гумки (уплотнители) та сальники, які пересихають та тріскаються, внаслідок чого виникне необхідність в їх заміні;

-шланги та паливопроводи також тріскаються та стають непридатними для використання;

-гальмівна рідина - набирається вологи, втрачає свої властивості, що також призводить до неможливості її використання;

-гальмівні колодки та диски покриваються іржею та може відбутися відслоювання колодок, що призведе також до необхідності їхньої заміни.

Крім того, зберігання автомобіля під опадами, призведе до виникнення корозії кузова автомобіля.

Тобто, зберігання автомобіля саме в таких умовах - на майданчику Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, призводить до його псування та фактичного знищення, що в свою чергу прямо суперечить як меті накладення арешту так і принципам зберігання речових доказів.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 -166, 170-174 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, всі дії, визначені в ухвалі суду від 12.06.2018 року, у відношенні автомобіля - здійсненні.

Згідно з п. 5 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх. зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей.

Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

У разі потреби, необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.

Водночас, з причин, зазначених вище, зберігання вказаного автомобіля на майданчику Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області не забезпечує його належне збереження та з кожним днем його зберігання там, призводить до нових для заявника ОСОБА_4 матеріальних збитків.

Зважаючи на перелічені вище обставини та враховуючи, що на даний час автомобіль та реєстраційний документ є речовим доказом у кримінальному провадженні, яке не закрито у встановленому порядку, а питання щодо остаточного його повернення, тобто вирішення долі речових доказів, можливе лише під час закриття кримінального провадження, або судом, під час ухвалення вироку, вважає за необхідне звернутися до суду з проханням про передачу вказаного майна йому на відповідальне зберігання.

На підставі вищевикладеного просить суд зняти арешт з автомобіля марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію та ключі вказаного транспортного засобу, які були, вилучені. 07.06.2018 року та передати заявнику, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу на відповідальне зберігання. Вищевказане клопотання про скасування, арешту та передачу вилученого майна

на відповідальне зберігання розглядати без участі заявника.

Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти скасування арешту, що стосується передачі майна на відповідальне зберігання ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, взявши до уваги думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що в провадженні СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження №0001385 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

12.06.2018 року слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу та ключі від транспортного засобу.

Згідно з ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року клопотання слідчого задоволено та ухвалено накласти арешт на транспортний засіб синього кольору «ГАЗ 53Б», д.з. НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; ключі від транспортного засобу «ГАЗ 53Б», д.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування зазначено, що 07.06.2018 року до Олександрівського ВП надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фортечна 2В під час перевірки вантажного транспортного засобу, синього кольору, д.з. НОМЕР_2 , співробітниками сервісного центру МВС було виявлено табличку з ідентифікаційного номеру кузову який був не заводського стандарту виробництва.

Підставою для накладення арешту було проведення судово-криміналістичної експертизи щодо автомобіля та реєстраційного документа та недопущення знищення або руйнування вказаного автомобіля.

По зазначеному кримінальному провадженню проведена криміналістична експертиза та згідно з висновком експерта № 11-85 від 07.08.2018 року встановлено, що первинний, заводський ідентифікаційний номер (номер шасі) наданого на дослідження автомобіля «ГАЗ-53Б», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , піддавався зміненню шляхом видалення заводської таблички з первинним заводським номером шасі, з подальшим закріпленням, замість видаленої заводської таблички, кустарно виготовленої таблички, на якій кустарним способом нанесені номерні позначення.

В результаті дослідження встановити первинний заводський ідентифікаційний номер (номер шасі) наданого на дослідження автомобіля «ГАЗ-53Б», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 в умовах проведення дослідження не надалося за можливе по причинам вказаним в дослідницький частині.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.

При постановленні ухвали про накладення арешту слідчим суддею встановлено, що арешт необхідний з метою забезпечення речових доказів, та вилучене майно підпадає під визначення ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 КПК України, міст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 6) недоторканність житла чи іншого володіння особи; 7) таємниця спілкування; 8) невтручання у приватне життя; 9) недоторканність права власності; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; 12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; 13) забезпечення права на захист; 14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; 15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 16) безпосередність дослідження показань, речей і документів; 17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; 18) публічність; 19) диспозитивність; 20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; 21) розумність строків; 22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Коментована стаття закріплює загальні засади кримінального провадження, які у своїй основі співзвучні з нормами Конституції України, що визначають сутність взаємин людини і громадянина з державою (її органами), закріплюють права, свободи і обов`язки людини і громадянина у таких взаєминах, встановлюють основи організації і діяльності правоохоронних, правозахисних органів і суду та визначають основні засади судочинства, зокрема в кримінальному провадженні.

Засади кримінального провадження - це закріплені у Конституції України, загальновизнаних міжнародних актах та у кримінальному процесуальному законодавстві фундаментальні (базові) керівні для учасників провадження положення, що виражають і визначають найістотніші властивості провадження, вимоги до правил і способу діяльності, насамперед, органів і службових осіб, які ведуть кримінальне провадження, та є гарантіями забезпечення дотримання прав, свобод, законних інтересів тих учасників провадження, які залучаються до нього, а в підсумку виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованість накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу та вважає, що втручання держави у право заявника на володіння майном, забезпечує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

Одночасно, слідчий суддя приходить до висновку, що в іншій частині клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.6 ст.100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_4 05.06.2018 року на підставі ДКП № 720/18/000851 посвідченого печаткою ТОВ «Автодрім».

Таким чином, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем автомобіля марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , а тому має відповідні права, визначені КПК України, у зв`язку з чим йому може бути передано вказаний автомобіль на відповідальне зберігання.

Одночасно, слідчий суддя вважає за необхідне попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу та ключів від транспортного засобу, або вчинення інших незаконних дії з зазначеним майном, на яке накладено арешт за ст. 388 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001385 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, задовольнити частково.

Передати автомобіль марки «ГАЗ-53 Б» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу та ключів від транспортного засобу, як вилучені в ході проведення огляду місця події 07 червня 2018 року по вул. Фортечній в місті Запоріжжі, на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , як добросовісного набувача майнана підставі ДКП № 720/18/000851 посвідченого печаткою ТОВ «Автодрім», попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України - за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна, або вчинення інших незаконних дії з зазначеним майном, на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року.
Доручити виконання ухвали в цій частині слідчому СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0001385 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В іншій частині заявленого клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1