Дата документу 07.06.2018
Справа № 334/3998/18
Провадження № 1-кс/334/1409/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під №0000007 від 01 лютого 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_4 , із клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що з Запорізької місцевої прокуратури №3 до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в порядку ст.218 КПК України надійшли матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 01 лютого 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Встановлено, що до Запорізької місцевої прокуратури №3 надійшло звернення від Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради щодо незаконного оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У зверненні зазначено, що відповідно до витягу з Державного реєстру

речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за адресою:

АДРЕСА_1 , свідоцтво

про право власності на цей об`єкт, серія та номер: 162, нібито було видано

17 січня 1994 року Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя.

Враховуючи, що в 1994 році замість районних адміністрацій діяли виконавчі комітети відповідних районних рад, видача вказаного свідоцтва саме Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя викликає у департаменту правового забезпечення міської ради сумніви у справжності такого документу.

В подальшому, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майно шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений офіційний документ, реалізовуючи свої злочинні дії та усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, розробив злочинний план, кінцевою метою якого було заволодіння об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 , знаючи та розуміючи, що не має відповідного документу а відповідно і права власності на вищевказану квартиру, при невстановлених слідством обставинах придбав підроблений офіційний документ, а саме свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , нібито виданого 17.01.1994 від імені першого заступника голови виконкому Орджонікідзевської Ради народних депутатів, згідно з яким, ОСОБА_5 набув право власності на квартиру

АДРЕСА_2 шляхом приватизації, з метою подальшого його використання при реєстрації відповідних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у вигляді зазначеного об`єкта нерухомості.

13 жовтня 2017 року, продовжуючи діяти з метою досягнення мети особистого незаконного збагачення шляхом обману, ОСОБА_5 прибув до приміщення КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Серікова буд. №30, та надав державному реєстратору завідомо підроблене свідоцтво про право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна від 17 січня 1994 року для проведення державної реєстрації права власності, чим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Далі, отримавши від ОСОБА_5 відповідну заяву та оригінали правовстановлюючих документів, в тому числі і підроблене свідоцтво про право власності, державний реєстратор ОСОБА_6 , будучи введеним в оману щодо дійсних повноважень власника та не будучи обізнаним щодо його злочинних намірах, здійснив державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом внесення в базу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей.

13 жовтня 2018 року ОСОБА_5 отримав від державного реєстратора оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру після проведення державної реєстрації речових прав, тим самим незаконно заволодівши нею та завдавши матеріальну шкоду майновим правам Запорізької територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка є дійсним власником зазначеного нерухомого майна, в розмірі вартості цього нерухомого майна в сумі 549 140 грн., що в шістсот та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є шкодою у особливо великих розмірах.

31 травня 2018 року ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру. Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_5 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчининенні особливо тяжкого злочину, за який передбачено конфіскацію майна, з метою задоволення та забезпечення цивільного позову потерпілій стороні, недопущення подальшого відчуження та реалізації майна, забезпечення кримінального провадження на період проведення досудового розслідування, а також з метою попередження подальшого відчуження нерухомого майна що належить ОСОБА_5 , необхідно накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності з 13 грудня 2011 року належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15371099.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а

також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт накладається з метою забезпечення відшкодування шкоди, слідчий суддя повинен враховувати, окрім правової підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи клопотання на користь особи, яка його ініціювала, слідчий суддя враховує наявність правової підстави для арешту майна, а саме: оскільки однією з санкцій статей за якими ОСОБА_5 повідомлено про підозру передбачено застосування конфіскація майна то слідчий суддя вважає наявним ризик у випадку незастосування арешту майна втрату цього майна, шляхом продажу або відчуження.

Крім цього слідчий суддя враховує і наявність обґрунтованого повідомлення про підозру за ознаками вчинення кримінальних правопорушень кваліфікованих органом досудового слідства за ст.190 ч.4 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах та за ст.358 ч.4 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Також слідчий суддя приймає до уваги і співрозмірність зазначеного заходу забезпечення завданням кримінального провадження, якими є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Підстав для заборони користуватися житлом слідчий суддя не вбачає і неспівмірної шкоди для інтересів власника майна та інших осіб.

Таким чином, за наявності правових підстав для накладення арешту слідчий суддя знаходить всі підстави для задоволення клопотання з застереженням в ухвалі про те, що обмеження для власника квартири встановлюються лише у вигляді заборони відчуження даної квартири.

Як зазначено, в частині 1 ст.170 КПК України, арешт майна скасовується у встановлених кримінальним процесуальним законодавством випадках.

Ухвалюючи про процесуальну доцільність застосування вказаного заходу забезпечення

кримінального провадження, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити підозрюваному, який не брав участі в розгляді цього клопотання, як власнику майна його право звернутися в силу ст.174 КПК України до слідчого судді, суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 167-173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт у вигляді заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 .

Зобов`язати державного реєстратора внести відомості щодо накладеного обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1