УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/745/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника : ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07 травня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який до арешту тимчасово мешкав без реєстрації у АДРЕСА_1 , на даний час утримується під вартою у СІЗО УВП №8 м. Житомира, раніше судимого 26.10.2016 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,-
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;
-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного обвинуваченому покарання, невідбутої частини покарання за вироком цього суду від 26.10.2016, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили ухвалено залишити ОСОБА_9 запобіжний захід у виді триманні під вартою.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня обрання йому запобіжного заходу, тобто з 14 березня 2018 року, зарахувавши у цей строк час перебування його під вартою із розрахунку день за день.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 ухвалено задовольнити повністю.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 607 (шістсот сім) грн. 50 (п`ятдесят) коп. матеріальної шкоди та 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди.
Речові докази, а саме металевий прут, поліпропіленовий мішок, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Житомирського РВП, - ухвалено знищити.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що близько 20 години 13 грудня 2017 року у ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викраде чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_9 цього ж дня близько 22 години прийшов на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до сараю господарської будівлі цього домоволодіння і за допомогою знайденого поруч металевого прута, застосовуючи фізичну силу, зірвав навісний замок вхідних дверей сараю, після чого відчинив їх і таким чином непомітно проник всередину. Звідти таємно, повторно викрав належних потерпілій ОСОБА_10 п`ять живих дорослих курей, вагою 1 кг. 800 г. та вартістю 67 грн. 50 коп. за 1 кг. кожна та, утримуючи викрадене при собі, з місця події зник, чим завдав потерпілій матеріального збитку на загальну суму 607 грн. 50 коп.
Крім того, 26 січня 2018 року о 14 год. 10 хв., з метою незаконного проникнення до житлового будинку за вищезазначеною адресою, який на праві власності належить ОСОБА_10 та не маючи законних правових підстав на дане приміщення, обвинувачений ОСОБА_9 , шляхом зриву навісного замка вхідних дверей, проник до згаданого будинку, де залишився до 14 год. 30 хв., чим порушив недоторканість житла ОСОБА_10 .
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення та за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення у житло особи.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити та зменшити покарання. Посилається на те що вирок суду не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості і підлягає зміні в сторону пом`якшення. Вказує, що ОСОБА_9 ще на досудовому розслідуванні давав правдиві покази щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також повністю сприяв слідству у його розкритті; наркотичними речовинами не зловживає; не порушував громадський порядок, нарікань на поведінку від сусідів та від дільничного інспектора не надходило під час проживання ОСОБА_9 разом із співмешканкою у с.Троянів; Таким чином, вищезазначені обставини свідчать про негативне відношення ОСОБА_9 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, повне його розкаяння, а також про його емоційні переживання та усвідомлення наслідків скоєного. Враховуючи особу ОСОБА_9 його поведінку, відношення до скоєного можливо вважати, що виправлення останнього можливе за менш короткий термін ніж визначений судом першої інстанції.
В запереченнх на апеляційну скаргу захиника прокурор просить апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок - без змін. Вказує, що Судом першої інстанції вірно встановлено обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, суд врахував також характер та обставини вчинення цих злочинів, морально- етичний статус обвинуваченого. Зокрема, суд звернув увагу на той факт, що ОСОБА_9 жодного разу не висловив жалю з приводу своїх неправомірних дій, тому доводи захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними.
Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України захисником не оскаржується.
Що ж стосується апеляційних доводів захисника щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчинених ним злочинів та його особі та необхідності пом`якшення призначеного покарання, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховуює ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.
Так судом вірно визначено, що ОСОБА_9 вчинив злочини проти власності, який є тяжким, та злочин проти особистих прав та свобод людини, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, будучи раніше судимим за злочин проти власності в період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, належних висновків не зробив та продовжує займатися злочинною діяльністю. Суд під час розгляді провадження та призначенні покарання в повній мірі встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину. Обтяжуючою покарання обставиною судом першої інстанції встановлено - вчинення злочину відносно особи похилого віку. Судом також враховано особу винного, який негативно характеризується як за місцем проживання, так і в Благодійній організації «Комплексний заклад соціального захисту для осіб, що потрапили у складні життєві обставини», у якій обвинувачений отримує допомогу, ніде не працює. Будучи засудженим за корисливий злочин, ОСОБА_9 відповідних висновків для себе не зробив та вчинив ряд умисних злочинів під час іспитового строку, маючи не погашену судимість, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та не бажання до нормальної адаптації у суспільстві. Судом враховано той факт, що обвинувачений критично поставився до скоєного злочину, проте шкоду потерпілій досі не відшкодував та не вибачився. Тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження, правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів за сукупністю злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, а за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вважати зазначене покарання у зв`язку з його суворістю явно несправедливим при таких обставинах апеляційний суд не підстав не вбачає.
Твердження захисника в інтересах обвинуваченого про те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано те, що на досудовому розслідуванні обвинувачений давав правдиві покази щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також повністю сприяв слідству у його розкритті, а тому йому призначено надто суворе покарання, є безпідставними, оскільки як вбачається із вироку суду, дані обставини були враховані при визначенні судом покарання. Посилання захисника на те, що обвинувачений наркотичними речовинами не зловживає, не порушував громадський порядок, нарікань на поведінку від сусідів та від дільничного інспектора не надходило під час проживання ОСОБА_9 разом із співмешканкою у с.Троянів заслуговують на увагу колегії суддів, однак не можуть бути безумовними підставами в даному випадку для призначення йому покарання більш м`якого, ніж те, яке визначено судом першої інстанції.
Крім того не спростовують висновків суду щодо покарання також і посилання захисника на незначну шкоду, завдану потерпілій крадіжкою 5 курей, оскільки потерпіла є людиною похилого віку, невеликого матеріального статку, тому крадіжка зазначеного майна може бути для неї достатньо значною.
Твердження захисника про те, що враховуючи особу ОСОБА_9 його поведінку, відношення до скоєного можливо вважати, що виправлення останнього можливе за менш короткий термін ніж визначений судом першої інстанції наразі є передчасними.
Доводи захисника про те, що судом не враховано позицію прокурора під час розгляду провадження, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, не свідчить про те, що ОСОБА_11 призначено надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого. Крім того, в запереченнях до апеляційної скарги, прокурор, який затверджував обвинувальний акт, зазначив, що суд при призначенні покарання вірно встановив пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, врахував характер та обставини вчинення злочину, та те що ОСОБА_12 не відшкодував шкоди потерпілій та жодного разу не висловив жалю з приводу своїх неправомірних дій правильно призначив покарання, а тому такі доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення йому покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, немає. Підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, з мотивів наведених в ній, відсутні.
Порушення вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлені. Вирок є законним та обґрунтованим, та підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 , ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до кримінального Касаційного суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.
Судді: