АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003607, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська,
громадянина України, який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 ,
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційний скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. Посилається на те, що суд всупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного й обґрунтованого рішення у відповідній частині, діючи виключно на власний розсуд, дійшов висновку, що ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження в ділянку правої та лівої сторони грудної клітини невстановленим предметом, який має колото-різальні властивості, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення, оскільки згідно показань ОСОБА_6 слідує, що він схопив палку та декілька разів наніс нею удари потерпілому. Вважає, що зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних прав обвинуваченого.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку терміном три роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Як установлено судом, ОСОБА_6 , 21 жовтня 2017 року близько 19.30 години, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна, 2 біля кіоску з продажу овочів, зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 , під час словесної розмови між вищевказаними особами виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку.
Під час бійки між вказаними особами у вказаний час за адресою: АДРЕСА_3 потерпілий ОСОБА_8 завдав декілька ударів в область обличчя ОСОБА_6 , після отриманих ударів у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, маючи можливість не продовжувати в подальшому конфлікт з потерпілим, але не скористався даною можливістю та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, біля будівлі ТЦ «Материк» знайшов та підійняв з землі невстановлений предмет, який має колото-різальні властивості. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, повернувся до кіоску, де знаходився потерпілий ОСОБА_8 за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна, 2, тримаючи в правій руці невстановлений предмет, який має колото-різальні властивості, завдав останньому вищевказаним предметом послідовно два удари в область правої та лівої сторони грудної клітини, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення по передній поверхні грудної клітини по центру в проекції тіла грудини по навкологрудинній лінії праворуч (на відстані 134,5 см вгору від підошовної поверхні стоп, на відстані 1 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), від якої у нижній третині ліворуч відходять радикально три різані рани, поранення переходить в раньовий канал, який направлений спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, внутрішньої грудної артерії праворуч, проникає в плевральну порожнину з ушкодженням середньої долі правої легені, з розвитком правостороннього гемотораксу та геморрагічного шоку 3-го ступеню, що за своїм характером відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного в момент заподіяння, та тілесне ушкодження у вигляді різаної скальпованої рани по передній поверхні грудної клітини ліворуч між навкологрудинною та середньо-ключинною лініями (на відстані 128 см вгору від підошовної поверхні стоп до нижнього рубця та на 6 см ліворуч від умовної серединної ліній тіла, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу першого заступника прокурора області та скасувати вирок внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і технічного запису процесу, суд, встановивши факт визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, постановив провести розгляд провадження у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з наданих обвинуваченим показань, останній хоч визнав себе повністю винним у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, однак при цьому вказав інші обставини, які не зазначені в обвинувальному акті та які викликають сумнів у доказуванні винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Так, обвинувачений пояснив, що він схопив палку та декілька разів наніс нею удари потерпілому.

Всупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інших обставин, які мали істотне значення для прийняття законного і обгрунтованого рішення у відповідній частині, суд, діючи виключно на власний розсуд, дійшов висновку, що ОСОБА_6 спричинив потерпілому тілесні ушкодження в ділянку правої та лівої сторони грудної клітини невстановленим предметом, який має колото-різальні властивості, не навівши у вироку належних і достатніх підстав і мотивів для прийняття такого рішення.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних прав потерпілого.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", № 9783/82, п. 79). Крім того Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі "Матточіа проти Італії", № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії", № 42780/98, п. 34).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що обвинуваченим не було надано відповідних свідчень про визнання ним у повному обсязі зазначених в обвинувальному акті фактичних обставин справи, а надані ним свідчення не підтверджують ці обставини та суперечать їм, що мало переконати суд в тому, що обвинувачений не розуміє в чому полягають фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не розуміє наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та зобов`язувало суд дослідити всі докази по справі всебічно та в повному обсязі для перевірки показань обвинуваченого та дослідження всіх обставин.

За змістом ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування судового рішення.

Недотримання судом першої інстанції встановленої законом процедури судового розгляду, зокрема, безпідставне застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, порушення права на захист, призвело до однобічності та неповноти досудового розслідування, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду справи. Вказані порушення вимог КПК України хоча і не зазначені в ч. 2 ст. 412 та ч. 1 ст. 415 КПК України, як підстави для безумовного скасування рішення суду першої інстанції, але з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України визнаються апеляційним судом суттєвими, так як перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до інстанційної підсудності, встановленої ст. 33 КПК України, та повноважень апеляційного суду з перегляду судових рішень суду першої інстанції, апеляційний суд не може підміняти суд першої інстанції та досліджувати докази, які не досліджувались цим судом. В даному випадку судовий розгляд відбувся без дослідження доказів, а тому необхідно призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст. 2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, апеляційний суд вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора областізадовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у тому самому суді в іншому складі.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4