АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/3161/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/354/18 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

-потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/354/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, із середньо-технічною освітою, учасника ліквідації аварії на Чернобильскій АЕС, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як установив суд, ОСОБА_8 05 червня 2014 року близько 20 год. керував технічно справним автомобілем «Ford Sierra» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому рухався по пр.Ювілейному в м.Харкові в напрямку пр.Льва Ландау зі швидкістю близько 70 км/год.
Проїжджаючи біля будинку №45-Б по пр.Ювілейному в м.Харкові ОСОБА_8 , своєчасно не зреагував на небезпеку у вигляді перетинаючого проїжджу частину з ліва на право по ходу руху автомобіля пішохода, не застосував аварійне гальмування та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»
п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
За наслідками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відчиненого перелому правого стегна у середній третині із зсувом.
Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили для потерпілої ОСОБА_9 .
Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Указав, що:

-висновок експерта-медика про відчинений перелом правого стегна у середній третині з сувом у потерпілої протирічить матеріалам історії хвороби, карті виклику та рентгеновим знімкам, однак у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи було відмовлено. Зазначив, що у судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтвердила висновок експертизи, однак при цьому не розкрила чому цей перелом є небезпечним для життя, як того вимагають «Правила судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»;

-показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що дійшовши до половини дороги, вона зупинилась на розмежувальній смузі і впевнившись, що автомобілі призупинились, продовжила рух, і біля бордюра побачила автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , який і скоїв наїзд, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказували, що ОСОБА_9 разом з чоловіком спочатку зупинились на середній (другій смузі) руху, а потім потерпіла бігом під кутом стала перетинати проїжджу частину дороги. З одним тільки виключенням дав покази свідок ОСОБА_13 , вказавши, що потерпіла з чоловіком вийшли на смугу руху водія ОСОБА_8 , пропустивши автомобіль «Форд-Транзит». Зазначив, що причиною ДТП стала неналежна поведінка потерпілої на дорозі, яка перетинала проспект за межами пішохідного переходу та не залишилась стояти з чоловіком на полосі руху водія ОСОБА_8 , який би їх об`їхав, а стала несподівано для останнього перетинати проїжджу дорогу під кутом. Крім того, у вироку вказано, що автомобілем «Форд-Транзит» керував ОСОБА_12 , який вчасно загальмував, але автомобілем керував ОСОБА_11 , який не гальмував;

-висновки експертів, які вказують на винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , спростовуються показаннями обвинуваченого, місцем огляду ДТП та висновком експерта №895/14 від 05.06.2016 року;

-показання обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджуються: показаннями свідка ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; висновком експерта №895/14 від 29.09.2014 року; висновком комісійної судової автотехнічної експертизи №11226/983/14 від 27.10.2014 року, який підтвердив висновки експерта від 29.09.2014 року відносно водія ОСОБА_8 ;

-всупереч вимогам кримінального процесуального закону, суд з у судовому засіданні 16.01.2017 року залучив до участі у якості третьої особи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», хоча згідно п.24 ст.3 КПК України серед учасників кримінального провадження відсутній термін третя особа.

Зазначив, що згідно ст.364 КПК України у судових дебатах виступають прокурор, потерплий, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, у зв`язку з чим суд грубо порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вважає, що суд, при призначенні покарання, не в повному обсязі врахував роз`яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 23.12.2005 року, згідно з яких, суди при призначенні покарання за ст.286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але і вину інших причетних до цього осіб, тобто пішоходів, а також дані про особу обвинуваченого, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався. Наголосив, що з урахуванням викладеного, а також відсутності обставин, передбачених ст.67 КК України, у застосуванні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не має необхідності, оскільки інкриміноване діяння є злочином вчиненим з необережності, з вини пішохода ОСОБА_9 . Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; потерпілу ОСОБА_9 , прокурора, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що коли вона дійшла до половини дороги, то зупинилася на розділювальній смузі, і впевнившись, що автомобілі на дорозі призупинилися, продовжила рух, і коли вже дійшла до бордюра, то побачила праворуч від себе автомобіль, під керуванням ОСОБА_8 , який здійснив на неї наїзд. Близько року вона була прикута до ліжка, після чого пересувалася за допомогою милиць, при цьому, обвинувачений ніякої допомоги за весь цей час не надав.

За показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_9 разом з іншим пішоходом перетинала проїзну частину, і після зупинки на розділювальній смузі дороги, де її могли об`єктивно спостерігати водії усіх транспортних засобів, що рухалися в цей час у трьох полосах руху, в тому числі, і водій ОСОБА_8 , вона стала швидко перетинати дорогу під кутом і встигла пробігти перед автомобілем «Ford Tranzit», який завчасно пригальмував, однак не встигла перебігти проїзну частину перед автомобілем «Ford Sierra», під керування водія ОСОБА_8 , який не зупиняючи руху став перестроюватися з середньої смуги руху в крайню праву. На крайній праві смузі руху сталося зіткнення автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_8 , та пішохода ОСОБА_9 .

Свої показання потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили в ході проведення за їх участю слідчих експериментів, що підтверджується даними протоколів цих слідчих дій.

Таким чином, посилання захисника на те, що показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що остання, дійшовши до половини дороги, зупинилась на розмежувальній смузі, нібито спростовуються показаннями вищевказаних свідків, є необґрунтованими.

Що стосується помилкового зазначення у вироку про те, що автомобілем «Ford Tranzit» керував водій ОСОБА_12 , тоді як цим автомобілем керував ОСОБА_11 , то ця обставина не є підставою для скасування вироку та не спростовує правильності висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого.

Позбавлені підґрунтя також посилання захисника на те, що водій автомобіля «Ford Tranzit» ОСОБА_11 , не вдавався до екстреного гальмування, щоб попередити наїзд на пішохода, оскільки ніхто не оскаржує, що наїзд на потерпілу ОСОБА_9 був вчинений автомобілем «Ford Sierra», під керування водія ОСОБА_8 .

Висновками автотехнічної експертизи №895/14 від 29.09.2014 року встановлено, що за показаннями пішохода ОСОБА_9 водій автомобіля «Ford Sierra» повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України, і дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. При цьому водій ОСОБА_8 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода виконанням вимог п.12.3 ПДР України (т.1 а.с.71-78).

За висновками комісійної судово-автотехнічної експертизи №11226/938/14 від 27.10.2014 року встановлено, що за показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 12.3, 12.4 та 12.9(б) Правил дорожнього руху України, і технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія ОСОБА_8 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.10.1, 12.3 ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, і його дії не відповідали вимогам п.п.10.1, 12.3 ПДР України та з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с.79-88).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки експертів спростовуються показаннями обвинуваченого, протоколом огляду місця події та висновком експерта №895/14 від 29.09.2014 року, є безпідставними.

Дослідивши висновок експерта, який був зроблений на підставі показань водія ОСОБА_8 та оцінивши його у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що він спростовується показами допитаних свідків та потерпілої із проведенням за їх участю слідчого експерименту.

Оцінюючи показання ОСОБА_8 , які він надавав при проведенні експертизи та у суді щодо механізму ДТП та відстані, на якій знаходився автомобіль під його керуванням від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх неспроможність, оскільки вони також спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

За даними висновку судово-медичної експертизи №614-А/14 від 11.07.2014 року, у зв`язку з подіями 05.06.2014 року у ОСОБА_9 мали місце: множинні садна обличчя та передньої черевної стінки, забійні рани обличчя та правого стегна, перелом кісток носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; зачинений вивих правої плечової кістки, перелом кісток тазу, які відносяться до середнього ступеню важкості тілесних ушкоджень; відчинений перелом правого стегна у середній третині із сувом, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.70-71).

Доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду у зв`язку з відмовою суду задовольнити клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи з метою встановлення тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 , посилаючись на те, що висновки судово-медичної експертизи №615-А/14 від 11.07.2014 року про відчинений перелом правого стегна у середній третині із сувом протирічить даним карти виїзду швидкої медичної допомоги, де вказано, що у потерпілої має місце закритий перелом правого стегна із сувом, безпідставні.

Як вбачається з матеріалів провадження, у судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_10 підтвердила висновки експертизи та пояснила, що при первинному огляді лікар бригади швидкої допомоги без застосування рентгенування не може встановити досконально і повно характер та ступень тяжкості тілесних пошкоджень.

Що стосується залишення судом без задоволення клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи, то це не є підставою для скасування вироку, оскільки зазначене рішення ухвалене судом у порядку, передбаченому процесуальним законом, та належним чином вмотивоване, а сукупність зібраних у провадженні доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку було достатньо для прийняття відповідного процесуального рішення.

Даних про те, що експерт ОСОБА_10 є зацікавленою особою по справі, як про це зазначається в апеляційній скарзі захисника, у матеріалах кримінального провадження не міститься і у скарзі захисника не конкретизовано, а тому ці твердження позбавлені підґрунтя.

Позбавлені підґрунтя і твердження захисника стосовно того, що вказаний експерт не розкрила в чому перелом правого стегна у середній третині із сувом є небезпекою для життя потерпілої, як того вимагають «Правила судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», оскільки без цього висновку вказаний перелом не може бути віднесеним до тяжких тілесних ушкоджень.

Як слідує зі змісту судово-медичної експертизи, визначаючи ступінь тяжкості вищевказаного тілесного ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 , експерт керувалась приписами п.2.1.3.р. Правил «Судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, згідно яким перелом правого стегна у середній третині із сувом має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Таким чином, сукупністю вищенаведених та інших доказів, на які є посилання у вироку і які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Цими ж доказами повністю підтверджена винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і його дії за цим законом кваліфіковано правильно.

Таким чином, підстав для скасування чи зміни вироку, у тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та всіх даних про його особу, воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Що стосується посилань у скарзі захисника на позитивні дані про особу обвинуваченого та стан його здоров`я, то це саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від додаткового покарання.

Посилання у скарзі захисника, на те що потерпіла перетинала дорогу у невстановленому місці, не спростовують встановлені судом обставини щодо доведеності вини обвинуваченого.

Залучення до участі у кримінальному провадженні, як третьої особи ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», не суперечить нормам ч.5 ст.128 КПК України і у скарзі захисника не наведено яким чином суд грубо порушив право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 при її залученні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: