Номер провадження: 11-сс/785/1587/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відмову в задоволенні скарги на незаконне тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до ЄРДР 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 19.11.2018 року, а також відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на незаконне затримання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 . Огли у вчиненні тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Відмовляючи у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що звернення органом досудового розслідування до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу поза межами встановленого законом строку було виправданим з огляду на значний обсяг слідчих та процесуальних дій, які необхідно було виконати, та не спричинило порушення прав, свобод та законних інтересів підозрюваного.

Зміст вимог апеляційної скарги.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу на незаконне затримання ОСОБА_8 , відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує такими доводами:

- прокурором в судовому засіданні не були доведені наявність у кримінальному провадженні обгрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 та заявлених у клопотанні ризиків, висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу є надуманим та безпідставним;

- слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного;

- не були належним чином перевірені слідчим суддею підстави для затримання ОСОБА_8 , не враховані порушення слідчим строку повідомлення останнього про підозру та звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 21.09.2018 року, приблизно о 04.30 годині, він за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи поблизу платіжного терміналу ТОВ «Квік Пей» за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4/4, із застосуванням предметів, схожих на пістолети, відкрито, із застосуванням насильства до техніків-інкасаторів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шляхом здійснення в них пострілів із зазначених предметів, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 185 000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та завдавши ТОВ «Квік Пей» матеріальну шкоду на вказану суму.
21.09.2018 року ОСОБА_8 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 22.09.2018 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КК України.
24.09.2018 року слідчий звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих чи інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Також 24.09.2018 року захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, зі скаргою на незаконне затримання ОСОБА_8 , в якій зазначила, що останній був затриманий 21.09.2018 року, станом на 14.00 годину 24.09.2018 року клопотання про застосування до нього запобіжного заходу до суду не подане, тому підозрюваний фактично незаконно позбавлений волі.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.09.2018 року;

- протоколами огляду місця події від 21.09.2018 року;

- протоколами пред`явлення ОСОБА_8 . Огли до впізнання від 22.09.2018 року;

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 21.09.2018 року;

- довідкою КУ «МКЛ №1» на ім`я ОСОБА_16 щодо отриманих ним поранень;

- протоколами обшуку від 21.09.2018 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 21.09.2018 року.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що обґрунтованість підозри також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , який прямо вказав на ОСОБА_8 . Огли як на особу, яка брала участь у вчиненні злочину.

Таким чином, ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 . Огли є громадянином України, зареєстрований у місті Одесі, не одружений, на утриманні нікого не має, не працевлаштований та не навчається, має родичів за межами України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Відсутність у ОСОБА_8 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що на даний момент органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваним ОСОБА_8 . Огли досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності, приховуванні знарядь вчинення злочину та майна, здобутого злочинним шляхом.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 . Огли матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про міцність соціальних зв`язків підозрюваного та наявність родичів, що на переконання захисника знижує ризик вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_14 .

Щодо доводів про неврахування слідчим суддею особи підозрюваного.
В судовому засіданні слідчому судді були надані матеріали, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , позитивні характеристики з місця проживання, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, копіями грамот за активну участь у шкільних заходах, копію диплома про здобуття середньої освіти та освітньо-кваліфікаційного ступеню молодшого спеціаліста, копію правоустановчих документів на квартиру в м. Одесі, яка належить на праві власності матері підозрюваного ОСОБА_19 . Кизи.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі щодо особи підозрюваного.

Крім того, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 . Огли злочину, а також суворості покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного не можуть бути гарантією його належної процесуальної поведінки та беззаперечно свідчити про наявність перешкод для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У мотивувальній частині ухвали слідчого судді помилково зазначено, що ОСОБА_8 є громадянином іншої держави. Разом з цим, до матеріалів провадження долучені документи, які свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, зареєстрований та проживає у м. Одесі. Таким чином, зазначена в ухвалі слідчого судді вказівка на громадянство іншої держави є опискою, яка не впливає на вирішення клопотання по суті.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови в задоволенні скарги на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_8 .
Відмовляючи у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в порядку, передбаченому ст.206 КПК України, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що звернення органом досудового розслідування до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу поза межами встановленого законом строку було виправданим з огляду на значний обсяг слідчих та процесуальних дій, які необхідно було виконати, та не спричинило порушення прав, свобод та законних інтересів підозрюваного.

Відповідно до ст.207 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особливості затримання окремої категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статті 482 цього Кодексу: при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких уповноважена службова особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, без ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, встановлений ч.1 ст.208 КПК України. До таких підстав відносяться випадки, коли: цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Згідно з ч.2 ст.211 КПК України затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був затриманий 22.09.2018 року о 02.00 годині, після цього 24.09.2018 року, тобто в межах встанволеного ч.2 ст.211 КПК України строку, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний був затриманий раніше, не підтверджуються жодними доказами, тому не можуть бути визнані підставою для визнання затримання ОСОБА_8 . Огли незаконним.

Крім того, щодо підстав затримання ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, апеляційним судом встановлено, що слідчий затримав його негайно після отримання інформації про причетність саме ОСОБА_8 до вчинення злочину, під час допиту іншого підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, а також відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на незаконне затримання щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0002709, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2018 року за ч.2 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4