Справа № 344/9393/15-к
Провадження № 11-кп/4808/6/18
Категорія ч.3 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арташат Республіки Вірменія, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а:

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч.3 ст.187 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з 08 червня 2015 року, з моменту затримання, з розрахунку, що відповідно до вимог ст.72 КК України, до набрання вироком законної сили, з урахуванням положень ст.5 КК України, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, - призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді домашнього арешту залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути в солідарному порядку із обвинувачених ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 в користь держави - 491 (чотириста дев`яносто одну) грн. 04 коп. за проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави - 613 (шістсот тринадцять) грн. 08 коп. за проведення судово-балістичної експертизи.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, поєднаний із проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.

Злочини скоєно за наступних обставин.

07.06.2015 року обвинувачений ОСОБА_8 , вступив у попередню змову з обвинуваченим ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, яке знаходилось в приміщенні житлової квартири АДРЕСА_3 . Реалізовуючи свій злочинний намір, 08.06.2015 року, близько 00-50 год., ОСОБА_8 , діючи з корисливих спонукань та з метою незаконного заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з ОСОБА_9 прибули на АДРЕСА_4 . Знаходячись перед дверима квартири АДРЕСА_5 , обвинувачені одягнули на голови чорні маски типу "балаклави" та рукавиці на руки, щоб приховати своє обличчя та уникнути залишення слідів пальців рук на слідоприймаючих об`єктах, шляхом вільного доступу, крізь незачинені вхідні двері незаконно проникли в середину зазначеного помешкання. Знаходячись в середині квартири, обвинувачений ОСОБА_8 зайшов в одну із кімнат та таємно викрав ноутбук марки "LENOVO IDEAPAD G780A DAKR BROWN" і зарядний пристрій до нього, вартість яких згідно висновку від 22.06.2015 року становить 3433 грн., що належать потерпілій ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_8 викрадені речі передав ОСОБА_9 , який знаходячись в приміщенні коридору, помістив їх в чорну матерчату сумку, яку вони попередньо принесли із собою. В цей час, дії останніх були помічені потерпілою ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_9 вибіг з приміщення даної житлової квартири, залишивши при цьому указану сумку в приміщенні коридору.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 08.06.2015 року, близько 00-50 год., в АДРЕСА_4 , після того як квартиру АДРЕСА_5 покинув обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись в іншій кімнаті, таємно викрав ноутбук марки "Sony SVF 1521A2EW" та зарядний пристрій до нього, вартість яких згідно висновку від 22.06.2015 року становить 3066 грн., що належать потерпілій ОСОБА_14 . Після викрадення зазначеного майна, обвинувачений ОСОБА_8 вийшов на коридор де побачив ОСОБА_13 , яка намагалась зачинити вхідні двері квартири з середини. У подальшому, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_13 та з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, спрямував ствол напівавтоматичного пневматичного газобалонного пістолета KWS "Маkаrоv", калібру 177 (4,5 мм) в її сторону, та помахом указаного пістолета наказав потерпілій ОСОБА_15 відійти, надавши йому при цьому можливість покинути місце вчинення злочину. Дану погрозу ОСОБА_13 сприйняла як таку, що може бути негайно реалізована та вважала, що пістолет KWS "Маkаrоv", яким погрожував ОСОБА_8 являє собою небезпеку для її життя та здоров`я та не вагаючись виконала вимоги ОСОБА_8 . В свою чергу, ОСОБА_8 із викраденим ноутбуком марки "Sony SVF 1521A2EW" і зарядним пристроєм до нього, вибіг із приміщення указаної житлової квартири та залишив місце вчинення злочину.

Не погодившись з вироком суду прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу з подальшими змінами, в якій, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд без належного врахування тяжкості злочину, особи винного та інших обставин вчинення злочину та без належного мотивування свого рішення прийняв рішення про застосування ст.69 КК України.

Зокрема, суд не взяв в повній мірі до уваги, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав своєї вини у вчиненні злочинів і тільки під тиском незаперечних доказів свою вину визнав та розкаявся. Крім того, суд взяв до уваги незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 , хоча в матеріалах провадження відсутні документи, які б підтверджували такі дані. Вважає, що призначення вкрай м`якої міри покарання особам, які умисно вчинили злочини проти власності, є явно не справедливим.

Крім того, на думку прокурора, суд неправильно зарахував ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.06.2015 року, з моменту затримання, з розрахунку, що відповідно до вимог ст.72 КК України, до набрання вироком законної сили, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Проте в подальшому прокурор подав зміни до апеляційної скарги, в яких зазначив, що на даний час підстав для зміни чи скасування вироку в частині застосування ч.5 ст.72 КК України немає.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити:

- ОСОБА_8 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;

- ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що судом не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, зокрема: ОСОБА_8 призначена 3 група інвалідності і за час перебування в установі виконання покарань в нього значно погіршився стан здоров`я, йому рекомендовано стаціонарне лікування та протипоказана важка фізична праця та праця з психоемоційним навантаженням. Зазначає, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку вчиненого та став на шлях виправлення, просить суд з розумінням та поблажливістю поставитись до нього.

Крім того, захисником було подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона зазначила, що в судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор в судових дебатах сам просив призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України та на підставі ст.70 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. Вважає, що прокурором навмисно затягуються строки судового розгляду провадження та порушуються права обвинуваченого на розумні строки розгляду провадження.

Зазначає, що твердження прокурора щодо невизнання її підзахисним вини не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_8 під час досудового розслідування не заперечував свою причетність до вчинення інкримінованих злочинів, судовий розгляд відбувся за правилами ст. 349 КПК України, що також спростовує доводи прокурора.

Запропонована прокурором міра покарання є занадто суворою, внаслідок чого обвинувачений не зможе отримати належне лікування та реабілітацію.

Зазначає, що з точки зору ст.7 ЄКПЛ виключається застосування до осіб, які вчинили злочини в період чинності ч.5 ст.72 КК України, передбаченої Законом України №838-VIII, чинної редакції ч.5 ст.72 КК України, оскільки вона передбачає застосування до особи більш суворого покарання в розумінні статті 7 ЄКПЛ. До вказаних осіб повинна застосовуватись виключно редакція ч.5 ст.72 КК України, передбачена Законом України №838-VIII.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримав вимоги за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 з подальшими змінами до апеляційної скарги заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_16 та просив їх задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 просив відмовити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинувачених ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинувачених апеляційним судом не перевіряються.

В своїх апеляційних скаргах захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 вказують на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченим покарання і вважають його несправедливим.

При цьому, в своїй апеляції прокурор вказує на незаконність вироку суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, безпідставне застосування положень ст.69 КК України.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених, їхнє негативне ставлення до вчиненого, думку потерпілих, які не мають матеріальних претензій до обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченим судом першої інстанції не встановлено.

У відповідності до вимог ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 : повне визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має незадовільний стан здоров`я та являється інвалідом третьої групи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, які свідчать про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнаний інвалідом 3 групи (Т.4 а.п. 185,187; Т.3 а.п.71).

Із врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст.187 КК України нижче від найнижчої межі із застосуванням ст.69 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що посилання захисника ОСОБА_10 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не враховані вищевказані обставини, не відповідає дійсності і призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є справедливим.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції відніс до обставин, що пом`якшують йому покарання повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та дійшов висновку про призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені пом`якшуючі обставини та дані про особу ОСОБА_9 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому правомірно застосовано положення ст.69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винних, давала суду першої інстанції підстави прийти до обґрунтованого висновку про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених злочинів і необхідність призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчинених злочинів та особам обвинувачених, є справедливим, достатнім та необхідним для їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Негайно звільнити з під варти ОСОБА_8 в зв`язку з відбуттям покарання, призначеного за вироком суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5