Справа № 147/516/18
Провадження № 1-кс/147/143/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2018 року смт. Тростянець
Слідчий СВ Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на майно, а саме на чотири металеві банки із вмістом порохоподібної речовини та мисливську гладкоствольну рушницю, вилучену у ОСОБА_4 .
В клопотанні слідчий посилається на те, що 05.04.2018 року до чергової частини Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт працівника СКП Тростянецького ВП, про те що житель Тростянецького району Вінницької області на ім`я ОСОБА_5 , за місцем свого проживання зберігає обріз гладкоствольної рушниці.
Під час проведення досудового розслідування, 26.04.2018 року на підставі ухвали Бершадського районного суду від 25.04.2018 року, проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , 1981 р.н., а саме в АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку будинку в якому проживає ОСОБА_4 , в сейфі виявлено чотири металеві банки із вмістом порохоподібної речовини та мисливську гладкоствольну рушницю, яку ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу в спальні кімнаті вказаного будинку.
Приймаючи до уваги, що вилучені у ОСОБА_4 предмети,а саме чотири металеві банки із вмістом порохоподібної речовини та мисливська гладкоствольна рушниця, являються предметом злочину, а також можуть бути речовими доказами по даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди злочину, тому виникла необхідність накласти арешт на вказані речі, оскільки незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до їх втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав і просив клопотання задовольнити, пославшись на викладені вище обставини. Стосовно недотримання строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України ніяких пояснень слідчому судді не надав.
Вислухавши слідчого, розглянувши клопотання та дослідивши долучені до нього документи, суд приходить до таких висновків.
Згідно ч.1 п.7, ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст.98 цього Кодексу.
Згідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Абзацом другим частини 5 статті 171 КПК України визначено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно протоколу обшуку від 26 квітня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_4 , 1981 р.н., а саме в АДРЕСА_1 в сейфі виявлено чотири металеві банки із вмістом порохоподібної речовини та мисливську гладкоствольну рушницю, яку ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу в спальні кімнаті вказаного будинку.
Частини 1, 2 ст.115 КПК України визначають, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.
При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години.
Тобто, відповідно до частини 2 ст. 171 КПК України з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді, слідчому необхідно було звернутися не пізніше 26 квітня 2018 року.
Згідно з реєстраційної картки вхідного документу автоматизованої системи документообігу суду матеріали про арешт майна, вилученого під час обшуку, надійшли до суду 04 травня 2018 року за вихідним номером №2044/18 від 04 травня 2018 року.
Ураховуючи встановлені судом обставини справи та положення КПК України, клопотання слідчого є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 132, 170-173, 369- 372 КПК України, слідчий суддя,-
У задоволенні клопотання слідчого СВ Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про арешт тимчасово вилученого майна, а саме на чотири металеві банки із вмістом порохоподібної речовини та мисливську гладкоствольну рушницю, вилучену у ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Слідчий суддя
Тростянецького районного суду ОСОБА_1