Провадження №11-кп/4812/196/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0006133 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_9 ,
представник потерпілого ОСОБА_10
обвинувачений ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2018 року змінити, зменшити суму відшкодування моральної шкоди з 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн. до 5000 (п`яти тисяч) грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 КК України, звільнено від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:
- потерпілого ОСОБА_9 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди;
- держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 10588 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи обставин кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає необґрунтованими висновки суду щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди.
На переконання апелянта, потерпілим не надано жодних доказів про не усунення наслідків від отриманих тілесних ушкоджень, погіршення стану здоров`я, потреби у подальшому лікуванні, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Цивільний позивач ОСОБА_9 в запереченнях просив відхилити апеляційну скаргу.
Вважаю твердження апелянта необґрунтованим та безпідставним.
Вказує, що судом при вирішенні питання щодо задоволення позову про відшкодування моральної шкоди враховані всі обставини та докази.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що у ОСОБА_7 26 грудня 2016 року приблизно о 16-40 год., який перебував біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виник конфлікт з ОСОБА_9 , через те, що останній відмовився сплатити грошові кошти у рахунок наданих послуг таксі. В ході конфлікту у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязненних відносин виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, реалізуючи який, ОСОБА_7 , взяв із свого автомобілю марки «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , металевий предмет схожий на пістолет, підійшов до ОСОБА_9 та штовхнув його своїми руками в область тулубу. Внаслідок дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 впав лівим боком на металевий паркан, що знаходився біля будинку. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , однією рукою притиснув ОСОБА_9 до паркану, перешкоджаючи тим самим підвестися йому на ноги, а іншою, в якій тримав металевий предмет схожий на пістолет, наніс його рукояткою не менше 4-х ударів в праву лобно-скроневу ділянку голови, внаслідок яких заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленного перелому лобно-скроневої ділянки праворуч, забійних ран голови, які згідно висновку експерта № 157 від 22 лютого 2017 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілого, представника потерпілого та прокурора, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за обставин, наведених у вироку, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, що, як і кваліфікація дій за частиною 1 статті 121 КК України, а також вид та розмір призначеного покарання, звільнення від відбування покарання,апелянтом не оспорюється, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Що стосується цивільного позову ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , то він вирішений судом першої інстанції відповідно до статей 127, 128, 129 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), статей 23, 1166, 1167, 1177 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).
Відповідно до вимог частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 23 ЦК України, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.
Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_9 , виходив з доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні небезпечному для життя в момент заподіяння.
Частково задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 судом першої інстанції враховано добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.
З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується суд апеляційної інстанції.
Також, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо спричинення потерпілому ОСОБА_9 , в результаті протиправних дій обвинуваченого, і моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції, відповідно до положень частини 3 статті 23 ЦК України, в повному обсязі враховано характер правопорушення, глибину душевних фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини обвинуваченого, обставини, за яких було вчинено умисний тяжкий злочин. При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості.
Твердження апелянта, щодо відсутності належних доказів щодо не усунення наслідків від отриманих тілесних ушкоджень, погіршення стану здоров`я потерпілого, потреби у подальшому лікуванні, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, є безпідставними.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, не оспорював розмір матеріальної шкоди заявлений потерпілою, щодо розміру моральної шкоди висловлював позицію щодо її стягнення в половину заявленої суми.
Як слідує з показань потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції, він перебував на лікування з 26 грудня 2016 року по 17 січня 2017 року, а потім з 2 березня 2017 року по 7 квітня 2017 року, після оперативне лікування резекція зони вдавленого перелому з дефектами кісток склепіння черепа, встановлення пластини. Крім того, два рази на рік йому потрібно проходити курси лікування.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, у тому числі на які посилається апелянт, та які б були безумовною підставою для зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Також не виявлено і порушень основних засад кримінального провадження, у тому числі верховенства права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: