Справа № 131/1773/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2018 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 від 14.07.2017 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, не працюючої, освіта середня, раніше не судимої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 згідно наказу №1 к від 03.01.1996 р., виданого на її дівоче прізвище « ОСОБА_6 » обласним підприємством поштового зв`язку «Вінницяпошта» Іллінецького райвузлу зв`язку, призначена на посаду листоноші відділення зв`язку с. Кальник, вул. Т.Шевченка, 22, Іллінецького району Вінницької області.

Між Липовецьким центром поштового зв`язку та ОСОБА_4 01.03.2011 р. укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей, що належать Липовецькому центру поштового зв`язку №3, відповідно до частини 1 якого визначено, що працівник, який займає посаду листоноші відділення поштового зв`язку, безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою, продажем, відпусканням та застосуванням у процесі виробництва ТМЦ та готівки, бере на себе повну відповідальність за збереження схоронності довірених йому Липовецьким ЦПЗ №3 матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язується, зокрема вести облік, складати і надавати в установленому порядку товарно-грошові звіти, про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей.

ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленою про повну індивідуальну матеріальну відповідальність щодо забезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих та ввірених їй, тобто являючись матеріально відповідальною особою, та достовірно знаючи, що згідно вимог посадової інструкції листоноші грошові кошти видаються лише особисто під підпис особі, що зазначена у відомості, 12.07.2017 близько 13.00 год., перебуваючи у приміщенні поштового відділення зв`язку с. Кальник, розташованого по вул. Т. Шевченка, 22, Іллінецького району Вінницької області, вчинила розтрату ввіреного їй майна, яке перебувало у її віданні.

Так, ОСОБА_4 , отримавши у відділенні зв`язку с. Кальник, Іллінецького району Вінницької області грошові кошти в сумі 1773 грн. 68 коп., відповідно до відомості №1/519 на соціальну виплату одиноким матерям за липень 2017 року, призначені до виплати ОСОБА_7 , жительці АДРЕСА_2 , умисно, в порушення посадової інструкції видала вказані грошові кошти у сумі 1773 грн. 68 коп. ОСОБА_8 , жительці АДРЕСА_2 , про що остання поставила свій підпис у вище вказаній відомості, мотивуючи це тим, що ОСОБА_7 заборгувала ОСОБА_8 грошові кошти, тобто здійснила розтрату чужого майна, яке було ввірене їй та перебувало у її віданні, в рахунок погашення боргу.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 вчинила розтрату грошових коштів, що належать громадянці ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальну шкоду у розмірі 1773 грн. 68 коп.(тисяча сімсот сімдесят три гривні шістдесят вісім копійок).

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,-розтрата чужого майна, яке перебувало в її віданні.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у скоєному інкримінованому їй злочину при зазначених вище обставинах визнала повністю, у скоєному щиро розкаюється. При цьому вона просить звільнити її від призначеного покарання на підставі п. В ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» з огляду на те, що на її утриманні перебуває дитина інвалід.

На час розгляду справи потерпіла ОСОБА_7 померла, про що прокурором надано копію лікарняного свідоцтва про смерть.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши їм вимоги, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як розтрата чужого майна, яке було ввірено особі та перебувало в її віданні.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_4 згідно ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, та компрометуючих даних на неї не надходило. Крім того, у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина інвалід ОСОБА_9 .

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд вважає повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому їй слід призначити покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України.

Документально підтвердженні витрати на проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи №4882/4883/17-21 відповідно до ст.100 КПК України слід покласти на ОСОБА_4 .

Речові докази у кримінальному провадженні, які передано на відповідальне зберігання потерпілій, слід залишити останній.

В судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подане письмове клопотання про застосування до обвинуваченої положень Закону України «Про амністію в 2016 році», посилаючись на те, що ОСОБА_4 підпадає під дію вказаного закону, оскільки має на утриманні дитину інваліда ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обвинувачена підтримала думку свого захисника та просила звільнити її від відбування покарання призначеного за даним вироком на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування призначеного покарання.

Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно до положень ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим законом.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні дитину - інваліда ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке видано 08.04.2016 року. Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинила умисний злочин, який є злочином середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин вона вчинила, 12.07.2017 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачена визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому, просить застосувати до неї п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену поширюється дія пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, а тому вона підлягає звільненню від відбуття призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджену ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання призначеного за даним вироком у виді штрафу в сумі 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Речові докази у кримінальному проваджені - грошові кошти у розмірі 1773 грн.68 коп. залишити потерпілій ОСОБА_7 ..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1238,00 грн. витрат на проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи в кримінальному провадженні.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити, прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя: