Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000254 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді інспектора ГРПП №3 Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, капітана поліції, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 , на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що відповідно до наказу начальника УМВС України в Рівненській області № 75 о/с від 28.03.2014 року, працюючи на посаді начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Корецького району, підпорядкованого УМВС України в Рівненській області, маючи спеціальне звання - капітана міліції, будучи службовою особою, що здійснює функції представника влади та згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів", являючись працівником правоохоронного органу, який відповідно до вимог ст. 19 ч. 2 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, 07 липня 2015 року на автомобільній дорозі сполученням Немовичі-Березне-Великі Межирічі-Федорівка (Т1812) поблизу с. Щекичин Корецького району Рівненської області, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, супроводжуючи їх насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, а саме - безпідставно (за відсутності умов, передбачених ч.1 ст.13 Закону України «Про міліцію», які дозволяють працівникам міліції застосовувати заходи фізичного впливу лише в особливих випадках - для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків, і лише з особливим порядком проведення, передбаченим ст.12 ч.2 вказаного Закону, - після попередження про намір використати силу застосував до ОСОБА_8 заходи фізичного впливу.

Зокрема, 07 липня 2015 року орієнтовно в період часу з 17 год 30 хв до 18 год 43 хв на автомобільній дорозі сполученням Немовичі-Березне-Великі Межирічі-Федорівка (Т1812) поблизу с. Щекичин Корецького району Рівненської області, ОСОБА_6 , будучи при виконанні службових обов`язків, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, достовірно усвідомлюючи відсутність жодних фактичних та правових підстав для застосування заходів фізичного вплив до ОСОБА_8 , без попередження наніс потерпілому не менше трьох ударів руками в грудну клітину справа та у праве плече, хапав за праву руку, штовхнув потерпілого ОСОБА_8 ногою, від чого останній впав на землю.

Із обвинувального акту вбачається, що вказаними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у передній поверхні грудної клітки справа, на правому плечі та садна на правій гомілці, кожне з яких окремо так і в сукупності, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 640 від 08.07.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також сильний фізичний біль та образу для його особистої гідності.

Стороною обвинувачення інкриміновані дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною ч.2 ст.365 Кримінального кодексу України, як перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

13 жовтня 2017 року під час судового розгляду, користуючись правом передбаченим ч.1 ст. 338 КПК України, прокурор змінив обвинувачення з ч.2 ст. 365 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Таким чином, відповідно до зміненого обвинувального акту від 13 жовтня 2017 року, дії ОСОБА_6 кваліфіковано як кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст.125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вважає вирок суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, за результатами судового розгляду судом необґрунтовано визнано недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів проведені слідчим 22.10.2015 за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, суд без жодних мотивів необґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок судової експертизи №640/Д-1192 від 03.11.2015, яка проведена на підставі протоколів слідчих експериментів від 22.10.2015 та протокол слідчого експерименту.

Разом з тим, судом не взято до уваги інші експертизи проведені у кримінальному провадженні і які досліджені в судовому засіданні. Зокрема, висновок експерта №640 від 08.07.2015 відповідно до якого, у потерпілого ОСОБА_8 за підсумками огляду експертом встановлено легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у передній поверхні грудної клітки справа, на правому плечі та садна на правій гомілці. Висновок комісійної судово-медичної експертизи №73 від 26.09.2016 за підсумками якої, відмічені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, що вказані у матеріалах кримінального провадження та не характерні для виникнення при вільному падінні. Наявність або відсутність рівчака в який міг впасти потерплий ОСОБА_8 від ударів завданих обвинуваченим ОСОБА_6 значення не має, оскільки механізм отримання тілесних ушкоджень досліджено експертом та викладено у висновку.

Також, судом у вироку необґрунтовано зазначено, що під час досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також з метою встановлення додаткових відомостей та перевірки обставин вказаних потерпілим ОСОБА_8 ні слідчим, ні прокурором не ініційовано проведення огляду місця події, а саме для фіксації відомостей, перевірки наявності рівчака, в який впав потерпілий, огляду його на предмет наявності слідів.

З метою перевірки зазначених доводів, у ході судового розгляду в апеляційній інстанції необхідно дослідити: протоколи слідчого експерименту від 22.10.2015 проведені з потерпілим ОСОБА_8 , зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; висновки експертиз №640/Д-1192 від 03.11.2015, №640 від 08.07.2105 та №73 від 26.09.2016.

Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, об`єктивним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що його покази повністю підтвердились показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказаного дня були неподалік від місця події. Просить а задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а вирок Корецького районного суду від 19.03.2018 року щодо нього залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи, згідно положень ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, тлумачаться на її користь.

За вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, про що наголошується і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року № 5 Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку.

Сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, а всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Висновок суду про виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неналежну оцінку зібраних доказів, що у своїй сукупності призвело до необґрунтованого виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідальність за ст.125 КК України настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований за заподіяння шкоди здоров`ю при нанесенні легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції в основу виправдувального вироку покладено послідовні та незмінні показання самого ОСОБА_6 , який, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні в суді першої інстанції, вину не визнав та пояснив, що 07.07.2015 перебував на службі поблизу с. Щекичин Корецького району Рівненської області разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .. Працівником ДАІ ОСОБА_11 було зупинено транспортний засіб і оскільки водій перебував в стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження освідування як на місці події так і в медичному закладі, то на нього було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП. Хвилин за 15 на місце події приїхав ОСОБА_8 та вимагав анулювати складений протокол на свого родича ОСОБА_9 , погрожуючи, що інакше буде скаржитись своїм знайомим до обласної прокуратури. Він відмовився вчинити вказані дії по анулюванню протокола, мотивуючи це тим, що протокол є бланком суворої звітності. Згодом ОСОБА_8 почав вимагати надати йому копію протоколу, проте йому було також відмовлено, оскільки він не являється учасником адміністративного правопорушення і він вручається лише під розписку та підпис правопорушнику. Зазначив, що кримінального правопрушення не вчиняв і гр. ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не наносив.

Як під час судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді провадження ОСОБА_6 категорично заперечив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і ствердив, що ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не наносив.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 07.07.2015 року близько 17-ій год йому зателефонувала його двоюрідна сестра ОСОБА_10 , яка повідомила, що поверталась разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 з відпочинку, її зупинили працівники ДАІ та склали протокол на її чоловіка, який перебував на пасажирському місці. Пояснили це тим, що нібито насправді керував вказаним автомобілем саме він, проте побачивши службовий транспортний засіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 помінялись місцями. Він приїхавши на місце події вимагав надати йому копію складеного протоколу для ознайомлення, проте капітан міліції ОСОБА_6 відвів його за службовий автомобіль для розмови та почав кричати, що він не має права втручатись в його справи і щось у нього вимагати. Після словесної суперечки, ОСОБА_6 вдарив його декілька разів в грудну клітку, схопив його за передпліччя, розвернув до себе спиною та штовхнув ногою в рів.

Судом першої інстанції вірно визнано покази потерпілого ОСОБА_8 суперечливими та не прийняті як прямий доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 з чим погоджується і колегія суддів, оскільки він є особою зацікавленою і між потерпілим та обвинуваченим тривалий час існують неприязні відносини.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що 07.07.2015 року повертались із дружиною додому з відпочинку. Їх було зупинено працівниками ДАІ та складено на нього протокол за ст.130 КУпАП. Хоча вказує, що перебував на пасажирському місці, за рулем автомобіля не перебував, крім того, лише навчався в автошколі і водійських прав не мав. Після складання протоколу подзвонили до потерпілого ОСОБА_8 , щоб він приїхав. Коли останній приїхав, то почав розмовляти з ОСОБА_6 , вони розмовляли на підвищених тонах. Після чого бачив як обвинувачений штовхав, бив в груди та спину потерпілого, штовхнув так, що останній впав в рівчак.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що 07.07.2017 року повертались з чоловіком з відпочинку, за кермом була саме вона. Побачили, що стоїть машина працівників служби ДАІ і зупинились висадити двох людей, які з ними їхали, оскільки автомобіль у них грузовий. Хоча працівники ДАІ стверджували, що ми з чоловіком під час зупинки помінялись місцями і склали на ОСОБА_9 протокол за ст.130 КУпАП. Вказує, що її чоловік не має водійських прав і керувати автомобілем не міг. Під час складання протоколу подзвонила своєму брату ОСОБА_8 , через деякий час він приїхав на місце події. Просив ОСОБА_6 надати йому копію складеного протоколу, проте працівниками служби ДАІ йому було відмовлено. Бачила, як ОСОБА_6 декілька разів вдарив ОСОБА_8 в грудину та в плече, розвернув спиною до себе та вдарив в поясницю ногою, після чого останній впав в рівчак.

До обвинувальних показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд віднісся критично, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки вказані свідки є родичами потерпілого ОСОБА_8 та їх покази мають суперечності щодо нанесення ударів обвинуваченим.

Крім того, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають особисту зацікавленість по вирішенню кримінального провадження, оскільки судом встановлено, що складений 07 липня 2015 року протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП на ОСОБА_9 було направлено до суду та постановою від 20 серпня 2015 року його визнано винним з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. та стягнуто судовий збір.
Показання ОСОБА_6 об`єктивно узгоджуються з показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що 07.07.2015 року разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 перебував на службі поблизу с. Щекичин Корецького району Рівненської області. Під час несення служби помітив, що зупинився автомобіль марки «Рено Кенгу» і чоловік з жінкою помінялись місцями. Коли вказаний автомобіль проїздив повз службове авто, він його зупинив та запитав для чого особи помінялись місцями. Виявилось, що у ОСОБА_9 при собі не було посвідчення водія, відмовився від освідування на місці зупинки, а також відмовився від освідування в медичному закладі. За вказаним правопорушенням було складено протокол, керування транспортним засобом надано ОСОБА_10 . Копію протоколу ОСОБА_9 відмовився отримати. Хвилин за 15-20 на місце події приїхав ОСОБА_8 та почав щось вимагати від ОСОБА_6 , поговоривши біля службового авто на підвищених тонах, роз`їхались. Факт нанесення тілесних ушкоджень свідок ОСОБА_11 не бачив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що 07.07.2015 року разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_11 перебував на службі на автодорозі сполученням Немовичі-Великі Межирічі-Федорівка поблизу с. Щекичин Корецького району Рівненської області, коли помітив, що зі сторони с. Соснівки рухався автомобіль «Рено Кенгу», зупинившись водій та пасажир помінялися місцями. Працівниками поліції вказаний автомобіль зупинили і ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що ним не заперечувалось, відмовився від освідування на місці зупинки та відмовився від медичного огляду в Корецькій ЦРЛ. Було складено два протоколи за ч.1 ст.130 та ч.2 ст.126 КУпАП. Хвилин за 15-20 на місце події приїхав ОСОБА_8 , вимагав від ОСОБА_6 анулювати протокол, погрожував, що буде скаржитись в Генеральну прокуратуру, кричав. Отримавши відмову в анулюванні протоколу, ОСОБА_8 почав вимагати надати йому копію протоколу, проте йому було відмовлено, оскільки він не є учасником адміністративного правопрушення. Свідок бачив, як Лось та ОСОБА_8 розмовляли на підвищених тонах, проте не бачив, щоб ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Як на доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину прокурор в апеляційній скарзі покликається на протоколи слідчих експериментів проведених з участю потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування в період з 22.10.2015.

Таке покликання є безпідставним, оскільки відповідно до ч.4 ст. 94 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що 07.07.2015 року близько 19-ої год ОСОБА_8 приїздив на автомийку. Повідомив йому, що ОСОБА_6 неправомірно склав на його родича протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 свідок не помітив і останній про тілесні ушкодження не повідомляв.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції показали, що 07.07.2015 року перебували з друзями на ставку. Побачили перед собою машину працівників ДАІ і зупинились метрів за 200 від них, бачили як працівники ДАІ щось писали, біля них стояв автомобіль марки "Рено". Пізніше до них під`їхав чоловік на автомобілі марки "БМВ" та почав щось кричати, активно жестикулювати руками та щось вимагати. Автомобіль "Рено" повернувся та місце події, проте просто стояв і ніхто з нього не виходив. Вказують, що працівники ДАІ розмовляли з ОСОБА_8 спокійно та адекватно, хоча він себе вів агресивно.

Вказані свідки не вказують на те, що було побиття обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_8 , внаслідок якого останній отримав легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що 08.07.2015 року він був черговим у Корецькому райвідділі міліції. Про подію знає зі слів і лише те, що у ОСОБА_8 була конфліктна ситуація з працівниками поліції.

Згідно відповіді на адвокатський запит адвоката ОСОБА_17 №3 від 29.02.2016 року було надано відповідь КЗ ОЗ «Корецька ЦРЛ» №212/01-04/16 від 01 березня 2016 року, яка засвідчує, що потерпілий ОСОБА_8 за медичною допомогою в період з 07.07. 2015 по 08.07.2015 не звертався (т.2 а.к.п.97).

З аналізу показів потерпілого ОСОБА_8 , який чітко не може вказати ділянку дороги та місце вчинення злочину щодо нього, плутається в показах щодо звернення до лікаря КЗ ОЗ «Корецька ЦРЛ», проте згідно показів свідка лікаря ОСОБА_18 в судовому засіданні в суді першої інстанції, який підтвердив, що потерпілого ОСОБА_8 він не пам`ятає та жодні записи про такий огляд відсутні.

Згідно висновку експерта № 640 від 08 липня 2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на передній поверхні грудної клітки справа, на правому плечі, садна на правій гомілці. Вказані ушкодження виникли не менше як від трьох травматичних дій тупого-(их) предмету-(ів) та могли утворитись у вказаний період і згідно п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виникнення таких ушкоджень від самопадіння потерпілого з висоти власного росту малоймовірне (т.1, а.к.п.30).

Відповідно до висновку експерта № 640/Д-1192 від 03 листопада 2015 року, згідно якої встановлено, що виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на передній поверхні грудної клітки справа, на правому плечі, могли виникнути за обставин, на які він вказав під час слідчого експерименту з ним від 22 жовтня 2015 року та слідчого експерименту з свідком ОСОБА_9 та ОСОБА_10 22 жовтня 2015 року, а саме: .. схопив рукою за праве плече, наніс удар кулаком правої руки в грудну клітку справа у верхню частину". Тілесних ушкоджень в поперековій ділянці спини при огляді в обласному бюро 08 липня 2015 року о 17 год 00 хв не виявлено (т.1, а.к.п.133-134).

З висновку комісійної судово-медичної екпертизи №73 вбачається, що згідно якої всі виявлені при первинній судово-медичній експертизі види тілесних ушкоджень виникли від травматичної дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями. Конкретизувати травмуюче знаряддя неможливо, оскільки відсутні індивідуальні конструктивні характеристики (т.1, а.к.п. 211-214).

Одними з основних доказів сторони обвинувачення в даному кримінальному провадженні є покази потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які прокурор в судовому засіданні підтверджував наступними доказами: протоколом проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2015 року (т.1 а.к.п.121-129), висновком судової експертизи №640/Д-1192 від 03 листопада 2015 року, яка проведена на підставі протоколу проведення слідчого експерименту (т.1 а.к.п.133-134), висновком експерта №640 від 08.07.2015, висновком комісійної судово-медичної експертизи №73 від 26.09.2016.

Наведені докази, а саме протокол проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2015 року та висновок судової експертизи №640/Д-1192 від 03 листопада 2015 року, суд першої інстанції правомірно зазначив їх неналежно здобутими, а отже, і допустимими для встановлення винності обвинуваченого, оскільки при їх проведені порушено норми процесуального права, з такими висновками погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що немає значення наявність або відсутність рівчака в який міг впасти потерплий ОСОБА_8 від ударів завданих обвинуваченим ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки потерпілий зазначав про факт падіння ним у рів з висоти росту, в той час як слідчий експеримент проводився на рівній поверхні біля СМЕ, а це вже різні істотні умови, адже тілесні ушкодження від більшої висоти падіння мають інші ознаки, ніж на рівній поверхні.

Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 суд оцінивши з точки зору належності, допустимості, достовірності, не знаходить такими, що можуть бути покладені в обґрунтування вини обвинуваченого.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги надані стороною обвинувачення докази, оскільки вони жодним чином не підтверджують наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правоопрушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Будь-яких суперечностей чи формулювань, які б ставили під сумнів невинуватість виправданого, викладені у вироку висновки суду не містять.

Усі зазначені докази, подані в судовому засіданні, були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення.

Доводи прокурора щодо скасування виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 та постановлення обвинувального вироку безпідставні, оскільки прокурор як в апеляційній скарзі, так і під час судового апеляційного розгляду не навів підстав щодо незаконності виправдувального вироку.

Згідно рішення Європейського суду «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, розслідування кримінального провадження повинно бути ефективним, вирок суду повинен бути вмотивованим та обґрунтованим, а суд повинен провести особливо ретельний аналіз всіх зібраних доказів органом досудового розслідування з урахуванням матеріалів, поданих учасниками судового провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 у пред`явленому йому за ч.1 ст. 125 КК України, а тому підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

/підпис/
Головуючий: ___________________ ОСОБА_1

/підпис/ /підпис/
Судді: ______________О.І.Полюхович_________________В.Я.Іващук

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Рівненської області ОСОБА_1