Справа № 761/7353/17
Провадження № 1-в/761/173/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,
в с т а н о в и в:
14 травня 2018 року до мого провадження надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Дослідивши клопотання ОСОБА_2 , а також матеріали судової справи № 761/7353/17 (провадження № 1-кп/761/985/2017) за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за наслідками розгляду якої його було засуджено до 2 років 2 місяців позбавлення волі, приходжу до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Положеннями частини 1 та 6 статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

У свою чергу, зі змісту Закону України «Про амністію у 2016 році», враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, вбачається, що питання застосування амністії під час виконання вироку має вирішуватися в порядку, передбаченому ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

При цьому, таке твердження в тому числі випливає з вимог п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Згідно зі ст. 18 КВК України місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія.

Як вбачається зі змісту клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», а також листа начальника ДУ «Ізяславська виправна колонія (№ 31)» ОСОБА_3 від 26 лютого 2018 року № 762 (вх. № 31723 від 04 квітня 2018 року), долученого до матеріалів судової справи № 761/7353/17 (провадження № 1-кп/761/985/2017), засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Ізяславська виправна колонія (№ 31)», що свідчить про те, що Шевченківський районний суд м. Києва не є місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_2 зазначене клопотання та одночасно роз`яснює останньому право звернутись з таким клопотанням до відповідного суду за місцем відбування покарання.

Керуючись ст. 86 КК України, ч. 6 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, ст.ст. 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні»,
п о с т а н о в и в:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» повернути заявнику для звернення до належного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1