АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
19 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працює неофіційно поклейником в меблевому ательє «Елізабет де ла Вега», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.01.2017 Дарницьким районним судом міста Києва за ч.3 ст.185 КК України до 03 років позбавлення волі, 27.10.2017 року звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання,
який обвинувачуються у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17.04.2018 Некряча ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі. Обрано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, взято його під варту в залі суду. Строк покарання ОСОБА_5 рахується з дня фактичного затримання. Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Дарницького районного суду міста Києва від 17.04.2018 в частині призначеного йому покарання, застосувавши до нього положення ст.75 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації, обвинувачений вважає призначене судом йому покарання занадто суворим. Посилається на те, що хоча відносно нього раніше і застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак покарання за попереднім вироком він відбув не порушуючи покладених на нього обов?язків.

За обставин викладених у вироку, ОСОБА_5 , 11.01.2018 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Дачник», за адресою: вул. Вербицького, 32, в місті Києві, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав мобільний телефон марки «Престиж» золотого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю 2000 гривень, всередині якого знаходилась карта пам`яті об`ємом 32 Гб, вартістю 370 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_9 , поклавши його до правої кишені куртки, в яку був одягнутий. Зазначені протиправні дії ОСОБА_5 були виявлені свідками, які стояли поряд з вказаним магазином та спостерігали за злочинними діями останнього. Однак ОСОБА_5 , розуміючи, що його протиправні дії викрито сторонніми особами, керуючись умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, вирішив продовжити свої злочинні дії, та відкрито викрасти мобільний телефон «Престиж», утримуючи його при собі, та разом з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2370 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та вважає за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення існуючих апеляційних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ? є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались сторонами по справі. Будь-яких заперечень щодо цього учасниками не надано, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст.404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки учасниками судового провадження не оскаржуються та не ставляться ніким під сумнів.

Натомість, посилання обвинуваченого на невідповідність призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні покарання ОСОБА_5 врахувавступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного, обставини які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно правил ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, зважено на відомості, які характеризують особу обвинуваченого: раніше судимий за вчинення корисного злочину, на шлях виправлення не став, та знову вчинив тяжкий корисний злочин, працює неофіційно, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває. Крім того, судом зважено, що згідно досудової доповіді органу пробації, обвинувачений потребує цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий та ризик для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий.Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття, обставин, які обтяжують міру відповідальності ? судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин, особи обвинуваченого, позиції прокурора та потерпілого, органу пробації, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд дійшов до вірного висновку про призначення останньому покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, тобто в мінімальних межах санкцій відповідного виду покарання, що передбачений нормою інкримінованого обвинуваченому кримінального закону, яке ОСОБА_5 слід відбути реально.
З вказаним також погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на ступінь суспільної небезпечності та тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, особи обвинуваченого, наявності в нього неодноразової судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності, що вказує про те, що останній на шлях виправлення не стає та має схильність до злочинного способу життя.
Таким чином, саме покарання у виді позбавлення волі строком на 04 (чотири) роки, яке обвинуваченому необхідно відбути реально, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги, призначене ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав задоволення вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.

Поряд з цим, доводи обвинуваченого про безпідставне посилання судом на ту обставину, що до нього раніше вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає неспроможними, поза як зазначена обставина вказує на те, що застосування до ОСОБА_5 положень ст.75 КК України не досягає мети покарання ? виправлення обвинуваченого, з огляду на вчинення ним в подальшому нових злочинів.
За таких обставин, оскільки в наявній апеляційній скарзі не наведено об`єктивних доводів чому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим, в той час як підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням відсутні, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення існуючих апеляційних вимог, як того просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 ? залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 17.04.2018, яким ОСОБА_10 визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, ? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1292/2018
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1