Справа № 175/818/18
Провадження № 1-кп/175/76/18
Вирок

Іменем України

18 травня 2018 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000192 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

17 лютого 2018 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_5 знаходився поблизу ПВФ «Агроцентр» по вул. Миколаївській, 193 у с. Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області, де у нього раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел у вказаний період часу він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через отвір пошкодженої частини паркану, що є засобом охорони від доступу сторонніх осіб, достовірно знаючи про наявність охоронців, незаконно проник на територію ПВФ «Агроцентр», звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав металеву сітку «рабиця» (панцирна сітка), котра являється складовою частиною ліжка «Яблуня» вартістю 350 грн., і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ПВФ «Агроцентр» матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, викладених у обвинувальному акті, викрав приналежну ПВФ «Агроцентр» сітку, яку з метою подальшого продажу сховав неподалік у лісопосадці. Оскільки працівники птахофабрики виявили факт крадіжки та до нього під`їхали на автомобілі охоронці, він того ж дня зізнався у крадіжці. У вчиненому щиросердно кається та не заперечує проти призначення запропонованого прокурором покарання з випробовуванням.

Його провина у вчиненні зазначеного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими за згодою сторін у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті від 28 лютого 2018 року, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище.

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи та особу ОСОБА_5 , - раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, зі слів фактично працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини та активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з цих вимог закону і положень ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_5 , його ставлення до наслідків злочину, а також позиції прокурора щодо виду та міри покарання, суд вважає можливим призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України, з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України на мінімальний строк, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Цивільний позов представником потерпілого ОСОБА_6 і витрати на залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися.
Під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався.
Долю речового доказу суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Металеву сітку «рабиця» (панцирну сітку), котра являється складовою частиною ліжка «Яблуня», передану на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_6 по розписці від 18 лютого 2018 року, - залишити у розпорядженні ПВФ «Агроцентр» після набрання вироком законної сили.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1