Справа № 296/7291/18
УХВАЛА
Іменем України

28 липня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 , погоджене прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000170 від 12 червня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дорогобуж, Гощанського району Рівненської області, українцю, громадянину України, не одруженому, маючому на утриманні малолітню дитину, працюючому водієм в ТОВ ВК «Перевізник», не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,

що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

28.07.2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся слідчий військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні військової прокуратури Житомирського гарнізону Центрального регіону України перебуває кримінальне провадження №0000170 від 12.06.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.10.2013 призовника ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом у ЗС України, після чого того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

16.10.2013 ОСОБА_5 уклав контракт проходження військової служби у ЗС України строком на три роки та того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №51-пм його зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення, присвоєно первинне військове звання «солдат» та призначено на посаду стрільця комендантського відділення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2014 №379 вказана військова частина перейшла на умовне найменування «польова пошта НОМЕР_2 ».

01.08.2016 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №197 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія польової лазні взводу забезпечення першого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.

05.10.2016 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №255 солдату ОСОБА_5 продовжено з 16.10.2016 термін дії контракту понад встановлений строк на період до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, тобто відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» №1769-19 від 6 грудня 2016 року ОСОБА_5 мав відслужити додаткові 18 місяців, після чого здобував право на звільнення.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація комплекс заходів спрямованих, окрім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на визначеній території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 13.03.2018 оголошене не було.

Згідно вимог ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, 11.11.2016 близько 11 год. солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, водія польової лазні взводу забезпечення першого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, та перебуваючи за місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив вказану військову частину, після чого проводив час на власний розсуд по 15 лютого 2018 року. За час відсутності в частині солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

16.02.2018 о 09 год. солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби. 02.03.2018 року наказом командира НОМЕР_3 артилерійської бригади ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №33-РС солдата ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас за п.е ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто через службову невідповідність.

13.03.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

28.03.2018 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

29.03.2018 старшим слідчим військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_8 , зупинено досудове розслідування кримінального провадження №0000170, а підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

27.07.2018 о 19 год. 00 хв. оперативними працівниками сектору карного розшуку Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області затримано підозрюваного ОСОБА_5 в порядку ст. 191 КПК України та доставлено до військової прокуратури Житомирського гарнізону, у зв`язку з чим виникли обґрунтовані підстави у зверненні до слідчого судді з вказаним клопотанням.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 підозрюється у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тобто згідно ст.12 КК України вказаний злочин є тяжким, в подальшому може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду у вигляді їх затягування, шляхом не прибуття за відповідними викликами, вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 подали письмові заперечення, заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які прямі докази які б вказували на вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, а також обставини справи вказані органом досудового розслідування у підозрі не відповідають дійсності та не доводять її обґрунтованості. ОСОБА_5 пояснив, що з 18.06.2018 працює в ТОВ ВК «Перевізник» на посаді водія в м. Костопіль, раніше працював неофіційно на посаді слюсаря. В разі прийняття рішення про необхідність обрання запобіжного заходу, просили застосувати його найбільш м`який вид особисте зобов`язання.

Заслухавши думку слідчого та прокурора, підозрюваного, його захисника, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_5 , всупереч ствердженням сторони захисту, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані, є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.404 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то це поняття означає існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчим суддею враховується, що ОСОБА_5 підозрюється у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тобто згідно ст. 12 КК України вказаний злочин є тяжким, разом з тим вважає, що органом досудового розслідування не доведено наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, доводи слідчого, що під тяжкістю покарання ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду спростовується тим, що ОСОБА_5 отримавши виклик до слідчого від 13.03.2018, не мав на меті умислу переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки завчасно повідомив прокурора про неможливість з`явлення до нього на вказану дату.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та можливе вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачені п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчим під час розгляду клопотання також не доведені і в клопотанні належним чином не обґрунтовані.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до переконання, що прокурором та слідчим в судовому засіданні не доведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного слід визнати те, що під час розгляду клопотання слідчим не було доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування.

Оскільки прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 але не доведено наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя застосовує положення ч.3 ст.194 КПК України та вважає достатнім на даній стадії кримінального провадження застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

При обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчий суддя оцінив в сукупності обставини, визначені ст.178 КПК України, та враховує міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього постійного місця роботи, його вік, відсутність судимості.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 193, 194, 196, 197, 309, ч.2 с.376, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , працюючого водієм в ТОВ ВК «Перевізник», запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на шістдесят днів, який рахувати з часу фактичного затримання - 27.07.2018 року, 19 год. 00 хв.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі процесуальні обов`язки:

- прибувати до слідчого та прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за першим викликом та до суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

- у разі наявності здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Строк дії обов`язків - до 27.09.2018 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, що здійснює досудове розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 06.08.2018.

Слідчий суддя ОСОБА_1