Номер провадження: 11-кп/785/1034/18
Номер справи місцевого суду: 494/669/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10

захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14
перекладача ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_16 , представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.06.2018 року, -

встановив:
оскаржуваним рішенням районного суду, 14.06.2018 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000062 від 22.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, повернутий прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, для усунення недоліків.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, зазначивши, що обвинувальний акт містить не зрозуміле та не конкретизоване обвинувачення ОСОБА_14 , що позбавляє його права захист, Також суд постався на те, що підставою для повернення обвинувального акту є факт невручення стороні захисту копії обвинувального акту.
Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції Прокурор зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України. Зазначає, що вказані в оскаржуваній ухвалі недоліки обвинувального акту, не є підставою для його повернення, а сам обвинувальний акт містить конкретно сформульоване обвинувачення щодо кожного з обвинувачених. Також прокурор зазначає, що сторона захисту після оголошення про завершення досудового розслідування отримала копії обвинувального акту, а навіть у разі його не отримання, ці обставини з урахуванням вимог КПК України, не є підставою для повернення обвинувального акту. Представник потерпілих в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу районного суду з аналогічних підстав.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_7 подав клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , посилаючись на те, що ризики, які існували під час обрання запобіжних заходів: тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_17 та домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_14 , не перестали існувати, а забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених можливо тільки шляхом продовження обраних запобіжних заходів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурорів, представника потерпілих та потерпілих, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а також підтримали клопотання про продовження строку запобіжних заходів; захисників обвинувачених, які просили залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих та заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжних заходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Апеляційним судом встановлено, що за результатами підготовчого судового засідання районний суд прийшов до правильного висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000062 від 22.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, він фактично не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки всупереч вимогам ст.91, 291 КПК України, не містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеними нормами закону, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, а вказані судом недоліки обвинувального акту, зокрема неконкретність обвинувачення, порушують право обвинуваченого ОСОБА_14 на захист.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Положеннями ч.1 ст.91 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадження підлягають доказуванню серед іншого подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. А відтак, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого конкретного складу злочину.

Отже, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, свідчить про те, що слідчим проігноровані вимоги ст.ст. 91, 291 КПК України, оскільки обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, зокрема дії, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_14 , наведені в обвинувальному акті, суперечать обставинам злочину, які зазначені в фактичних обставинах справи та формулюванні обвинувачення, що не дає можливості суду вирішити, які саме обставини щодо дій обвинуваченого ОСОБА_14 підлягають дослідженню при розгляді цього кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд констатує, що такий спосіб складання обвинувального акту також порушує приписи ст. 42 КПК України, відповідно до яких обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
За таких підстав, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих про те, що у випадку встановлення невідповідностей між відомостями, які містить обвинувальний акт та встановленими фактичними обставинами провадження, прокурор може змінити обвинувачення в суді першої інстанції, суперечать положенням Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

За таких умов, висновок районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України, є слушними, а тому апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для задоволення апеляційної скарги прокурора та представника потерпілих щодо скасування ухвали районного суду.

Разом з цим, доводи прокурора та представника потерпілих щодо безпідставності посилання суду, як на підставу повернення обвинувального акту прокурора на невручення копії обвинувального акту стороні захисту, є слушними, оскільки ця обставина не є підставою для повернення обвинувального акту. Апеляційний суд констатує, що невручення обвинувального акту стороні захисту може бути компенсоване, в тому числі, на стадії підготовчого судового засідання, шляхом вручення обвинувального акту прокурором або судом, подальшого оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні для ознайомлення сторони захисту та обвинувачених з обвинувальним актом, та продовження підготовчого судового засідання. За таких умов посилання суду на вказаний недолік обвинувального акту підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, шляхом зміни судового рішення.

Щодо клопотань прокурора про продовження строку запобіжних заходів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , апеляційний суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, згідно ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Строк дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою та домашнього арешту у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_14 ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 23.07.2018 року.

На час розгляду апеляційних скарг стороною обвинувачення оскаржується ухвала суду першої інстанції, якою повернуто обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його недоліками, що обумовлює необхідність продовження строку дії заходів забезпечення кримінального провадження. Апеляційним судом враховується, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, які були враховані судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_14 не зникли та існувати не перестали. Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_14 у виді цілодобового домашнього арешту. Доводи сторони захисту про те, що перебуваючи під домашнім арештом не зможе забезпечити своє право на працю, є безпідставними, оскільки захистом та обвинуваченим не надано апеляційному суду доказів, які б вказували на те, що обвинувачений був працевлаштованим до обрання зазначеного запобіжного заходу. Більш того, вказане питання буде предметом розгляду під час виконання районним судом вимог ст.314 КПК України, після направлення обвинувального акту до суду, після усунення прокурором недоліків обвинувального акту.

Частинами першою третьою статті 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.05.2018 року обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 22 липня 2018 року включно, а тому зазначений термін спливає, що унеможливлює вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу на стадії усунення прокурором недоліків обвинувального акту, що може потягнути за собою нівелювання вимог КПК України щодо забезпечення заходів кримінального провадження. Звертаючись з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_13 , прокурор вказав на неможливість застосування до нього інших, більш м`яких запобіжних заходів, оскільки жодний з інших запобіжних заходів не забезпечить попередження існуючих ризиків спроби ОСОБА_13 уникнути відповідальності та переховуватись від слідства та суду.

Апеляційний суд вважає такі доводи прокурора слушними, оскільки ОСОБА_13 обвинувачується в умисному особливо тяжкому злочині, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, постійної реєстрації місця проживання на території Одеської області не має, офіційно не працевлаштований, не має підтверджених джерел для існування, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, тому ОСОБА_13 перебуваючи на волі, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від слідства та суду. З цих підстав апеляційний суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_13 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали. У зв`язку з зазначеним апеляційний суд у відповідності до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України вважає за необхідне продовжити обраний відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_13 , суд враховує, що, як підкреслює Європейський суд з прав людини, в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії кримінального провадження та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_13 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому вважає за можливе та необхідне продовжити строк його тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підлягає задоволенню.
За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи прокурора та представника потерпілих про відповідність обвинуваченого акту вимогам ст.291 КПК України, є безпідставними, але з урахуванням необхідності виключення з оскаржуваної ухвали посилань суду на підстави, які зазначені районним судом, як підстави для повернення обвинувального акту, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали суду посилання районного суду на підстави повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_16 та представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.06.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000062 від 22.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, повернутий прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання суду, як на підстави повернення обвинувального акту прокурору на невручення стороні захисту копії обвинувального акту.

В решті ухвалу районного суду залишити без змін.

Клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_16 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , та про продовження строку тримання під цілодобовим домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_14 , у кримінальному провадженні №0000062 від 22.02.2018 року, - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів , тобто з 19 липня 2018 року до 15 вересня 2018 року
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 закінчується 15 вересня 2018 року.
Продовжити строк цілодобового домашнього арешту ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на два місяці з 19 липня 2018 року до 19 вересня 2018 року , за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Покласти обов`язки на підозрюваного ОСОБА_14 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, та суду за першим викликом чи вимогою;

- цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого та суду.

Строк дії ухвали про продовження строку цілодобового домашнього арешту ОСОБА_14 закінчується 19 вересня 2018 року.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_14 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_14 у виді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, слідчому та прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4