Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1557/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 19 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року, ОСОБА_8 громадянина України визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. «б» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в виправній колонії суворого режиму.

Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_8 рахується з 14 березня 2014 року.

Апеляційною ухвалою судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду від 11.02.2015 року вирок Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 , залишено без змін.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 19 червня 2017 року, вирок Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року, приведено у відповідність із законодавством України, а саме ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст.187 КК України, з призначенням йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 14.03.2014 року.

Суд своє рішення мотивував тим, що дії ОСОБА_8 за п. «б» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, відповідають ч. 4 ст.187 КК України і караються позбавленням волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. А тому, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, ч. 4 ст. 610 КПК України, йому має бути призначено покарання за цією статтею також у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду просить змінити та застосувати до ОСОБА_8 положення ст.69 КК України. Вказує, що суд першої інстанції при приведенні вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України не в повній мірі врахував те, що засуджений щиро розкаявся у скоєному, визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду в повному обсязі, позитивно характеризується, його другорядну роль у вчиненні злочину і молодий вік та протиправну поведінку потерпілого.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , який є громадянином України, засуджений вироком Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року за п. «б» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в виправній колонії суворого режиму; даний вирок набрав законної сили 11 лютого 2015 року.

Вчинений ОСОБА_8 злочин на території Російської Федерації є кримінально караним діянням за кримінальним законодавством України.

Так, кваліфікація дій ОСОБА_8 за п. «б» ч.4 ст.162 КК Російської Федерації, як розбій, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоровя, групою осіб за попередньою змовою, із застосуванням предметів, які використовувались в якості зброї, в особливо великих розмірах відповідає за ч.4 ст.187 КК України і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання Міністерства юстиції України, цілком вірно привів у відповідність до законодавства України вирок Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року, відносно ОСОБА_8 постановивши вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст.187 КК України, з призначенням йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі

При цьому, доводи захисника, щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з наявністю декількох пом`якшуючих обставин, колегія суддів не приймає до уваги.

У відповідності до ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

В даному випадку, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч.4 ст.610 КПК України вірно визначив строк покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст.187 КК України, в межах санкції вказаної статті.

Вищевказане також повністю узгоджується із Європейською конвенцією про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, яка є частиною національного законодавства на підставі ЗУ «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Пунктом «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

З урахуванням викладеного, за відсутності істотних порушень вимог закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення від 19.06.2017 року, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 19 червня 2017 року, якою вирок Лефортовського районного суду м. Москви від 23 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_8 приведено у відповідність із законодавством України - без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: