Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1140/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000494 від 20.04.2015 року) по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженеця с. Боржавське Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , водій Закарпатського територіального центру екстреної медичної допомоги, одружений, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, з середньою освітою, раніше не судимого, у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 25 березня 2015 року, близько 16 години, знаходячись на межі між дворогосподарством №№ 35,37, що розташовані в с. В.Ком`яти вул. Івана Франка, на грунті довготривалих неприязних відносин, затіяв сварку з ОСОБА_4 , в ході якої діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках частину металевої огорожі, якою наніс останньому один удар в область шиї та один удар в область правого передпліччя, в результаті чого потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: саден шкірних покровів шиї в середній третині по передній поверхні, та правого передпліччя в верхній третині по зовнішній поверхні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 178 від 29.04.2015, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування не визнав, пояснив, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою, якою користується потерпілий. Останній відгородив межу земельних ділянок металевою огорожею. 25 березня 2015 року у після обідній час коли він проходив по своїй земельній ділянці потерпілий почав кричати на нього. Потім потерпілий намагався його вдарити. Тоді він його відштовхнув разом з огорожею. Від чого потерпілий міг отримати тілесні ушкодження. Особисто він огорожу у раках не тримав. Її частиною потерпілому тілесні ушкодження не наносив. Цивільний позов не визнає.

Не дивлячись на те, що обвинувачений не визнає своєї вини у вчиненні злочину, який йому інкриміновано органом досудового слідства, його вина доводиться наступними доказами.

Зокрема, показами потерпілого ОСОБА_4 . Останній в судовому засіданні показав про те, що 25 березня 2015 року коли він побачив як обвинувачений розбирає огорожу, яка знаходилась на межі їх суміжних земельних ділянок. Коли він підійшов до нього, обвинувачений наніс йому декілька разів частиною огорожі по тілу. У звязку з цим отримав тілесні ушкодження. У нього боліла шия та плече. Заявлений цивільний позов підтримує.

Крім цього вина обвинуваченого доводиться наступними доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 25.03.2018 року, у якому зафіксовано обставини за яких заявнику було спричинено обвинуваченим тілесні ушкодження (т. 1 а.п.11);

Зазначений доказ також спростовує твердження сторони захисту про те, що кримінальне провадження було розпочато не за заявою потерпілого та з порушенням ст. 477 КПК України.

-висновком експерта № 178 від 29.04.2015 стверджується, що у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: саден шкірних покровів шиї в середній третині по передній поверхні, та правого передпліччя в верхній третині по зовнішній поверхні, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; по давності виникнення вкладаються в строк події, що мала місце 25.03.2015 року; виникли внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, не виключено, що це могли бути виступаючі частини огорожі від удару ними (а.п.33-34, 105-108 т.1)

Суд не приймає покази ОСОБА_7 про те, що він тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 не спричиняв, такі останнім отримано внаслідок поштовху, оскільки його показання спростовуються встановленими та дослідженими в судовому засіданнями доказами, показами потерпілого та дослідженим висновком експерта. Обставини, які б вказували та/або стверджували про неправдивість показань потерпілого, судом не встановлені.

При викладених обставинах, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, це діяння містить склад злочину (кримінального правопорушення), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я; обвинувачений винний у вчиненні цього злочину та підлягає покаранню за його вчинення, оскільки такий ним вчинено у стані осудності.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільного небезпечності злочину, дані про стан здоров`я: на «Д» обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває, дані про особу: характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований (а.п. 81, 82, 84, 85, т.1).

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

З урахуванням встановлених обставин, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання та профілактики вчинення злочинів обвинуваченим у майбутньому, обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у виді штрафу із звільненням від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Так, час вчинення обвинуваченим злочину є 25.03.2015 року. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може також бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину минуло 2 роки за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Представником потерпілого заявлено цивільний позов, за яким просить стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 2 553,87 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана внаслідок перенесення меж земельної ділянки та 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав внаслідок суспільно-небезпечних дій обвинуваченого (а.п.36-37 т.2).

Згідно ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Слід констатувати про те, що додана до цивільного позову калькуляція витрат з проведення перенесення меж земельної ділянки в натуру земельної ділянки, не свідчить про те, що такі витрати потерпілий поніс внаслідок дій обвинуваченого, які вчиненні останнім 25.03.2018 року. Причинного зв`язку між такими діями обвинуваченого та понесення потерпілим витрат в судовому засіданні позивачем не доведено. У звязку з цим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Керуючись засадами розумності та справедливості суд вважає, що заявлена позивачем сума 10 000 гривень, як розмір моральної шкоди завданої злочином, із врахуванням фактичних обставин справи є завищеним. Вимоги цивільного позову в цій частині підлягають до часткового задоволення із стягнення на його користь з обвинуваченого 2 000 гривень.

Речові докази не визнавались. Процесуальні витрати та діючи заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

ГоловуючийОСОБА_1