Справа № 524/1096/18
Провадження №1-кп/524/193/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі колегії суддів:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката- ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-30.01.2008 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.289, 69 КК України до 3 років позбавлення волі;
-02.11.2010 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.185, ч.2ст.185, 70, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
-17.10.2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі;
-29.09.2015 року Апеляційним судом Полтавської за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяці позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до ухвали суду від 30.05.2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 27 липня 2018 року.
В судовому засіданні судом на обговорення учасників процесу поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Прокурор просив суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу, просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на стан здоров`я обвинуваченого та недоведеність існування ризиків вказаних прокурором..
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Відповідно до ухвали суду від 30.05.2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 27 липня 2018 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції Україниратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, яке є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, вчинено воно в період умовно дострокового звілнення від покарання, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних звязків, раніше судимий, його стан здоровя, сімейний стан, матеріальне становище враховуючи, що зазначені у попередній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики не зменшилися на час розгляду цього питання, з метою запобігання ризикам, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків , суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 13 вересня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3