УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
В провадження Слов`янського міськрайонного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що закінчується строк дії попередньої ухвали суду, однак на теперішній час завершити судовий розгляд кримінального провадження не видається можливим, оскільки необхідно допитати свідка та дослідити матеріали кримінального провадження.
Крім того вказує, що метою продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на недопитаного свідка у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Пояснив, що на теперішній час існують ризики передбачені ст.177 КПК України а тому, обвинувачений ОСОБА_6 у разі звільнення з під варти може переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено законом у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, у зв`язку з чим наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.
Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового засідання заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який та підтримав позицію захисника.
Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт в період з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин ранку, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, та крім того вказав, що на теперішній час у обвинуваченого хворіє дружина та донька.
Потерпілий підтримав клопотання захисника та заперечував проти клопотання прокурора.
Суд заслухавши думку учасників судового розгляду прийшов до наступного.
Згідно вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що тримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу. Крім того доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого хворої дружини та доньки не були підтверджені актуальними на теперішній час доказами, а твередження адвоката щодо заяв потерпілого про те, що обвинувачений не наносив йому тілесних ушкоджень, суд не приймає до уваги, оскільки правова оцінка діям обвинуваченого та свідченням потерпілого судом під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу не передбпачена ст. 177 КПК України.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, приймає до уваги викладені в його клопотанні обставини, але вважає, що у даному випадку ці доводи та обставини не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, незаконного впливу на свідка, який ще не допитаний у судовому засіданні, оскільки місцем реєстрації обвинуваченого є тимчасово окупована територія, а саме м. Донецьк, що в свою чергу доводить ризик ймовірного переховування обвинуваченого від оргнаів слідста та суду з метою уникнення відповідальності, та як наслідок ризик незаконного впливу на недопитаного свідка.
Суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п. п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: наявність обвинувачення відносно ОСОБА_6 в розумінні
ст. 12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_6 , міцність його соціальних зв`язків, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор у своєму клопотанні та які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зважаючи, те що ОСОБА_6 може впливати на недопитаного в судовому засіданні свідка та переховуватися від суду так як вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та є таким що в силу ст. 89 КК України не судимий, а тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування, не має офіційного працевлаштування та постійного прибутку, що в свою чергу дає підстави суду вважати що для задоволення своїх матеріальних потреб обвинувачений може вчинити інший злочин, приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розмір застави судом не визначається на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 вчинено із застосуванням насильства.
На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд, -
Клопотання захисника залишити без задоволення.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 термін тримання під вартою в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк тривалістю 60 днів, тобто з 29 жовтня 2018 року по 27 грудня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1