Справа № 405/5718/18
Провадження №1-кс/405/2926/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Кропивницький 27 серпня 2018 року

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2018 №0000042, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, про арешт майна,

встановив:
слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 18.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ФОП ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , під час експорту товару «паливні пелети» на адресу підконтрольного нерезидента польської компанії V.A.S.Sp.z.o.o. безпідставно включив до податкової звітності фізичної особи підприємця суми витрат, пов`язаних з придбанням «паливних пелет», та інші витрати, які документально не підтверджені. Відповідно до висновку експертного дослідження № 8/2 від 16.07.2018 ФОП ОСОБА_4 шляхом безпідставного завищення витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, які документально непідтверджені, не сплатив податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 6 754 401,61 грн., чим умисно ухилився від сплати податків в особливо великих розмірах.

16.08.2018 за адресами проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та за місцем знаходження законспірованого офісного приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено первинні фінансово-господарські документи діяльності як безпосередньо ФОП ОСОБА_4 , так і підконтрольних йому юридичних осіб, зареєстрованих на території України, нерезидентів України, зареєстрованих за кордоном, у тому числі печатки та штампи вказаних підконтрольних підприємств, дані та реквізити яких використовувалися з метою мінімізації податків, а також заниження митної вартості експортованої продукції.

Згідно даних про прибутки фізичних осіб ОСОБА_4 у період з 1998 року по 2018 рік отримав офіційних прибутків за формою 1ДФ та згідно декларації про прибутки у загальному розмірі 176 700 грн. Дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5 згідно даних про прибутки фізичних осіб у період з 1998 року по 2018 рік отримала офіційних прибутків за формою 1ДФ та декларації про прибутки у загальному розмірі 863 грн. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сукупно отримано прибутків у період з 1998 року по 2018 рік у сумі 177 563 грн.

Натомість, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 упродовж 2012, 2013, 2014 2018 років набуто у власність 10 об`єктів нерухомості, вартість яких явно перевищує розміри офіційно отриманих прибутків з офіційних джерел.

Так, 06.12.2012 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 1153 від 11.09.2012 набула у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м. за заниженою вартістю в розмірі 31 974 грн, при реальній вартості 356 328 грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37542203).

У подальшому ОСОБА_5 09.05.2013 на підставі договору купівлі-продажу №804 від 09.05.2013 набула право власності на 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. вартістю 497 515 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0).

Цього ж дня, 09.05.2013 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №804 від 09.05.2013 набув право власності на 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. вартістю 497 515 грн., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0) .

Також, 06.03.2014 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №609 від 06.03.2014 набула у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. вартістю 185 678 грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).

ОСОБА_4 19.03.2014 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 набув у власність об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. вартістю 367 478 грн. розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).

Окрім того, ОСОБА_5 05.01.2018 на підставі 5 актів приймання-передачі № б/н від 29.12.2017 від забудовника набула право власності на 5 обєктів нерухомого майна квартир, а саме:

- загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., вартістю 1 112 907 грн., за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- загальною порщею 66,2 кв.м., житловою площею 31,7 кв.м., вартістю 1 147 577 грн. за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., вартістю 960 359 грн. за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 32 кв.м., вартістю 1 227 318 грн. за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240);

- загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м., вартістю 967 293 грн. за адресою: АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 240).

Аналізом в частині отриманих доходів та понесених витрат за період з 01.01.1998 по 31.03.2017 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановлено, що сума отриманих ними доходів не є достатньою для придбання належних об`єктів нерухомості.

З метою забезпечення в подальшому спеціальної конфіскації слідчий вказує на наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказані в клопотанні об`єкти нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належними чином; слідчим надано заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив його задовольнити. Інших заяв, клопотань до суду не надходило, а відтак слідчим суддею прийнято рішення про розгляд справи за даної явки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не здійснювалося.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 18.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України (витяг з ЄРДР від 22.08.2018 а.п. 10).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Висновок експертного дослідження № 8/2 від 16.07.2018 за результатами експертних досліджень за листом № 613/11-28-11 від 13.07.2018, складений за два дні до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тобто, поза межами кримінального провадження, тому не може вважатися доказом у даному кримінальному провадженні ухилення ОСОБА_4 від сплати податків на встановленому висновком суму. Вказане свідчить про недоведеність слідчим існування обґрунтованої підозри такого ступеня тяжкості, що може слугувати підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на об`єкти нерухомості, що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати можливості застосування спеціальної конфіскації.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб «…».

Згідно з п. 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу) (п. 3-1 ч. 2 ст. 173 КПК України).

При цьому, ч. 4 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (спеціальна конфіскація), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 96-2 КК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема частинами першою і другою статей 212 Кодексу (ч.1 ст. 96-1 КК України).

З матеріалів клопотання вбачається, що власники майна, на яке слідчий просить накласти арешт - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - не є особами із статусом підозрювані, обвинувачені або засуджені, чи особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану їх діями, тобто не підпадають під коло осіб, визначених ст.170 КПК України.

Досліджуючи питання, чи мають ОСОБА_5 та ОСОБА_4 статус третьої особи, слідчий суддя керується вимогами ч. 4 ст. 170 КПК України та перевіряє, чи набули вони об`єкти нерухомості, про які йдеться в клопотанні слідчого, від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Так, спеціальна конфіскація може бути застосована до майна третіх осіб в певних випадках, зокрема, якщо третя особа набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, безплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчим не доведено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, безплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості.

Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області розслідується кримінальне провадження №0000042 від 18.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, за диспозицією якого майно винною особою взагалі не одержується, при ухиленні від сплати податків кошти, які є предметом кримінального правопорушення, не вибувають з володіння власника, що виключає віднесення нерухомого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до майна, до якого застосовується спеціальна конфіскація відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Також, слідчим не доведено, що нерухоме майно ОСОБА_5 та ОСОБА_9 призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення, було предметом злочину, було підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину, тобто що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що згідно з Прикінцевими положеннями Закону України від 13.05.2014 № 1261-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», дія цього Закону поширюється на злочини та суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, які були вчинені після набрання чинності цим Законом (тобто з 01.01.2015). Заходи кримінально-правового характеру, передбачені цим Законом, в тому числі зміни до статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України, не мають зворотної дії і не поширюються на злочини та суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, вчинені до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.01.2015).

Таким чином, спеціальна конфіскація не може бути застосована до злочинів, вчинених до 01.01.2015, тому, в будь-якому випадку, необґрунтованим є клопотання слідчого щодо арешту майна третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яке придбане в період 2012-2014 р.р., зокрема: об`єкти нерухомості: квартира загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 37542203, дата придбання 11.09.2012); 1/2 частки квартири загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0, дата придбання 09.05.2013); квартира загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03, дата придбання 06.03.2014), квартира загальною площею 75,8 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03, дата придбання 19.03.2014).

На підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Таким чином, слідчим в своєму клопотанні не доведено, що нерухомість, яка належать на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , є об`єктами спеціальної конфіскації відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, а самі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є особами, до яких може бути застосований такий захід кримінально-правового характеру.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що на даний час підстави для обмеження власника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у користуванні і розпорядженні належним їм на праві власності майном відсутні, у зв`язку з чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170-173, 369-372 КПК України,

постановив:
в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2018 №0000042, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10