Справа № 280/1264/16-к
Ухвала
Іменем України

10 вересня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000691 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,-

встановив:

Корольовським районним судом м. Житомира розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 закінчується 11.09.2018 року, однак судове провадження по даній справі не закінчено, сторони кримінального провадження, свідки судом не допитані, матеріали кримінального провадження судом не досліджені.

Ст.331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті.

Обвинувачені та їх захисники при вирішенні питання щодо продовження терміну тримання під вартою заперечили, просять змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час розгляду клопотання про застосування або продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, на час розгляду справі у суді не зменшилися, або існують нові, та застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні буде недостатнім.

Суд при вирішенні питання, на виконання вимог ст.178 КПК України, приймає до уваги дані про особу обвинувачених, суспільну небезпеку правопорушення, в якому обвинувачуються особи, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватими, молодий вік та задовільний стан здоров`я, відсутність роботи та сталих соціальних зв`язків. Обвинувачені є раніше судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, обвинувачуються у вчиненні нового злочину в період іспитового строку. Є підстави вважати про можливість ухилення від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Оскільки строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України, стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 спливає, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого їм злочину, даних, що характеризують особу останніх, суд не вбачає на час розгляду клопотання достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Матеріали обвинувального акту дають суду достатньо підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що на даний час інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та їх належну поведінку.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу, виходячи з необхідності забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, відсутність даних про зменшення чи відсутність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході відпала, судом не встановлено, враховуючи викладене, суд продовжує ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк тримання під вартою.

Керуючись ст.29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст .ст. 177, 178, 331 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Житомирської УВП №8 відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строком на 60 днів, а саме по 08 листопада 2018 року (включно).

Ухвала суду є остаточною, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3