Постанова

Іменем України
24 жовтня 2018 року

м. Київ
Справа № 442/5030/16-к

Провадження № 51-68км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000579 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Вороблевичів Львівської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого

2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона в грудні

2015 року шляхом обману заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 , а саме: взяла завдаток для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 в розмірі 8 000 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 16 грудня 2015 року становило 187 610,44 грн. 22 січня 2016 року ОСОБА_6 зазначені житловий будинок та земельну ділянку продала ОСОБА_8 . Отримані від ОСОБА_7 шляхом обману гроші ОСОБА_6 привласнила та витратила на власні потреби, тобто вчинила шахрайство у великих розмірах. Крім того, вона 14 січня 2016 року в м. Дрогобичі Львівської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом обману, повторно заволоділа належними ОСОБА_7 грошовими коштами у розмірі 500 Євро, що згідно з курсом Національного банку України станом на 14 січня 2016 року становило 12 785,57 грн. Своїми діями ОСОБА_6 спричинила потерпілій матеріальну шкоду на зазначені суми.
За ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2017 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_6 змінено: звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 76 КК України суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2017 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Твердить, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Вважає, що апеляційний суд безпідставно звільнив

ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ст. 75 КК України.
У запереченнях засуджена ОСОБА_6 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін. Твердить, що вона щиро розкаялася у вчиненому і має намір відшкодувати шкоду потерпілій, посилається на тяжкий матеріальний стан її сім`ї.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу прокурора підтримала.
Інші учасники були належним чином повідомлені про судовий розгляд, але в судове засідання не з`явилися.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 190 КК України, та кваліфікація її дій прокурором не оспорюються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, колегія суддів вважає непереконливими.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як передбачено ч. 1 ст. 407 і ч. 1 ст. 409 КПК України апеляційний суд має право змінити вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Як видно з ухвали апеляційного суду, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, натомість суд вважав, що поміщення її на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу не є в такому випадку виправданим заходом примусу щодо неї.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнала вину, розкаялася у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, займається суспільно корисною працею, позитивно характеризується апеляційний суд визнав за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, особу ОСОБА_6 , зокрема, те, що у засудженої на утриманні перебуває чоловік першої групи інвалідності, який потребує постійного стороннього догляду, тяжкий матеріальний стан її сім`ї, суд касаційної інстанції вважає таке рішення апеляційного суду правильним.

При перегляді вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 і дав на них мотивовану відповідь. Зазначив, з яких підстав і у якій частині визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.
Отже, немає правових підстав вважати, що у зв`язку із застосуванням

до ОСОБА_6 ст. 75 КК України їй призначено покарання явно несправедливе через м`якість. Тому не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що було б безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень. З цих підстав касаційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, не підлягає задоволенню.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України,

пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 липня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3