УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 щодо затримання останнього,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва 26.07.2018 надійшла скарга захисника ОСОБА_2 , якою здійснюється захист підозрюваного ОСОБА_3 , щодо незаконного, на думку захисника, затримання її підзахисного та тримання в умовах несвободи.

На обґрунтування скарги захисник зазначила, що 24.07.2018 о 19.30 слідчим ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 180 000 000 001 28 від 03.03.2018 за ч. 3 ст. 307 КК України.

ОСОБА_3 фактично затриманий близько 22.00 години 23.07.2018 без ухвали слідчого судді, протокол затримання складений 24.07.2018 о 19.30 год., як підстава для затримання зазначено, що особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення. Як вважає захисник, вказана підстава суперечить фактичним обставинам.

З огляду на зазначене, ініціатор скарги просила у порядку ст. 206 КПК України визнати затримання незаконним та прийняти рішення про негайне звільнення ОСОБА_3 з-під варти.

Вивчивши заяву, наявні документи, слідчий суддя, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК особа набуває процесуального статусу підозрюваного у тому числі у разі її затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, з моменту затримання ОСОБА_3 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 120 180 000 000 001 28 від 03.03.2018.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Статтею 29 Конституції України визначено, що у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід. При цьому обґрунтованість затримання протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 11 «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди під час розгляду конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Отже, вказаним положенням Конституції України визначений орган, яким перевіряється обґрунтованість затримання, а також встановлений часовий проміжок, упродовж якого має бути проведена відповідна дія.
Крім того, наведена стаття Конституції України надає кожному затриманому право у будь-який час оскаржити у суді своє затримання.
З огляду на те, що стаття 3 КПК не розкриває зміст поняття «затриманий», такою особою слід вважати підозрюваного, до якого застосований тимчасовий запобіжний захід у вигляді затримання.
Враховуючи, що затримання не може тривати понад сімдесяти двохгодинний строк і закінчується застосуванням або ж відмовою у застосуванні запобіжного заходу, саме протягом вказаного періоду підозрюваний має статус затриманого, тобто у будь-який час сімдесяти двохгодинного відрізку може скористатися своїм правом на оскарження затримання.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність трьох складових - наявність обґрунтованої підозри, наявність передбачених ст. 177 КПК ризиків, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Однак, не дивлячись на те, що ч. 1 ст. 194 КПК не узгоджується з положеннями ст. 29 Конституції України, оскільки прямо не покладає на слідчого суддю обов`язок здійснити перевірку обґрунтованості затримання, враховуючи, що норми Конституції України є нормами прямої дії, саме під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя має встановити, чи є затримання обґрунтованим.
Наведений висновок підтверджується також положеннями, закріпленими статтею 206 КПК.
Так, у силу вимог ч. 2 ст. 206 КПК за наявності обґрунтованої підозри, що у межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності чинного судового рішення, слідчий суддя зобов`язаний вжити заходів для її доставки до суду для з`ясування підстав позбавлення цієї особи свободи.
У той же час, як регламентовано частиною 4 статті 206 КПК, якщо до доставляння такої особи до слідчого судді прокурор або слідчий звернуться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити розгляд клопотання у найкоротший строки.
Тлумачення наведених норм у їх сукупності та взаємному зв`язку з ст. 29 Конституції приводить до висновку, що питання перевірки обґрунтованості затримання віднесене до компетенції того слідчого судді, яким здійснюється розгляд клопотання про обрання до підозрюваного запобіжного заходу.
Додатковим доводом на користь вищезазначеного висновку є сформульований статтею 12 КПК принцип забезпечення прав на свободу та особисту недоторканість, частиною 2 якої визначено, що кожен, кого затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, повинен бути у найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання.
Отже, обґрунтованість затримання перевіряється слідчим суддею упродовж сімдесяти двох годин з моменту затримання, тобто під час вирішення питання про наявність або відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.
Вищевикладене узгоджується з підпунктом c) пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який з-поміж іншого допускає законне затримання особи з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
З наявних матеріалів вбачається, що 25.07.2018 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 180 000 000 001 28 від 03.03.2018 складене клопотання про застосування до ОСОБА_3 , якому 25.07.2018 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 27.07.2018 у справі № 757/36414/18-к ухвалене рішення про часткове задоволення вказаного клопотання, до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід триманням під вартою.
Зазначене свідчить, що слідчий суддя, встановивши обґрунтованість підозри, підтвердив наявність передбаченої п.п. с) п.1 ст. 5 Конвенції підстави для законного затримання.
Повторна перевірка обґрунтованості затримання чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена, оскільки така дія суперечить принципу правової визначеності.
Слідчий суддя також бере до уваги, що статтею 206 КПК передбачено, що слідчий суддя повинен зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Вказаний обов`язок у слідчого судді виникає у разі, якщо наявні відомості, що створюють обґрунтовану підозру про перебування у межах територіальної юрисдикції суду особи, позбавленої свободи, за відсутності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

У силу ч. 3 ст. 206 КПК за рішенням слідчого судді позбавлена свободи особа звільняється, якщо не буде надане судове рішення або не будуть доведені інші правові підстави для позбавлення громадянина свободи.

Наведене свідчить, що перевірка законності перебування особи у місцях несвободи має бути проведена слідчим суддею у разі, коли виникає необхідність встановлення наявності або ж відсутності судових рішень про застосування до певного громадянина запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, призначення покарання у виді позбавлення волі або ж інших правових підстав для тримання цієї особи у слідчому ізоляторі.

Обов`язковою умовою проведення такої перевірки є наявність достатніх даних, що жодне з вказаних рішень щодо такої особи судом не приймалося.

Водночас, як свідчать наявні у слідчого судді дані, ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі відповідного судового рішення.

Отже, слідчим суддею з достатньою повнотою встановлено, що існують правові підстави для позбавлення свободи гр. ОСОБА_3 .

Зазначений висновок має наслідком відмову у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 206, 208, 194 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1