Справа № 471/845/17-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2018 Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

законного представника потерпілої ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

захисника обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду кримінальне провадження № 0000323, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка, Братського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-вироком Братського районного суду Миколаївської області від 31.05.2007 року за ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 162, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Постановою Братського районного суду Миколаївської області від 16 липня 2007 року направлений для відбування покарання на підставі вироку Братського районного суду Миколаївської області від 31.05.2007 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 162 із застосуванням ст..70 КК України. Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2010 року звільнений умовно-достроково на 5 місяців 04 дні;

-вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.08.2012 року за ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 395 із застосуванням ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 01.04.2016 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він 15 серпня 2017 року біля 23 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у своєму житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , маючи намір вступити в статеві зносини з малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проти її волі, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на згвалтування останньої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до ліжка в дитячій кімнаті, де в цей час відпочивала малолітня ОСОБА_10 .

Взявши малолітню ОСОБА_10 на руки, переніс її до своєї кімнати, де поклав на ліжко, та із застосуванням фізичної сили, що виразилася в утриманні рук та ніг, зняв з неї спідню білизну та проти волі потерпілої, вчинив статевий акт природним способом, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта № 453 від 10 жовтня 2017 року.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч. 4 ст. 152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчиненого повторно щодо малолітньої.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у пред`явленому обвинувачені за ч. 4 ст. 152 КК України не визнав та пояснив суду, що 15 серпня 2017 року разом із ОСОБА_11 та їх спільним сином перебував у лікарні десь до 17-18 години вечора. Залишивши їх на лікуванні, близько 19-19-30 години повернувся додому. Біля 20 години того ж дня, забравши дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у ОСОБА_16 , привів їх додому, нагодував та поклав спати, перед цим вживши 200-300 г горілки та 1 л пива.

Коли ліг спати, то почув плач дитини. Зайшовши до дитячої кімнати, побачив, що плаче ОСОБА_14 , яка злякалася від того, що начеб то хтось ходить під вікнами. Тоді він, взявши дівчинку на руки, посадив її на диван у своїй кімнаті, де вона дивилась телевізор. Потім вимкнув телевізор та ввімкнув DVD музику, оскільки сам боїться спати в тиші. Крім того зазначив, що світломузики вдома не має. Після чого він ліг спати, однак відчув, що дівчинка лежить біля нього. Потім він почув крики та стуки у вікно. Це стукали ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Коли вийшов на вулицю, жінки спитали, де діти, на що він сказав, що діти сплять. Не пояснивши нічого, вони забрали дітей із собою, а він сказав, що сам піде до поліції, оскільки вони бажали посадити його до в`язниці. У їх присутності він набрав у відро води, оскільки хотів пити.

Хто знімав з дівчинки спідню білизну, не пам`ятає. Вважає, що дівочу пліву вона могла пошкодити самостійно. Щодо синців на тілі дитини, то пояснив, що такі могли утворитися в результаті гри з дітьми.

Вранці 16 серпня 2017 року працівники поліції забрали його до відділення. Наступного дня вони розказали йому та показали, що саме необхідно говорити під час проведення слідчого експерименту, погрожуючи застосуванням фізичної розправи. Протокол проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2017 року він дійсно підписував на місці його проведення в присутності захисника, але не читаючи його змісту та під тиском працівників поліції.

Обвинувачений зазначив, що 15 серпня 2017 року мав статевий контакт із іншою жінкою, при цьому був у шортах, які працівники поліції визнали речовим доказом у справі. Чому на його шортах є генетичні сліди його та малолітньої ОСОБА_10 , пояснити не зміг.

В судовому засіданні малолітня потерпіла ОСОБА_10 суду показала, що на теперішній час їй 7 років, вона ходить до 2 класу Миколаївськї ЗОШ, проживає разом з мамою, татом ОСОБА_19 , який є обвинуваченим, та молодшими братиками. Коли мама з найменшим братиком перебувала у лікарні, то вона ще з одним братиком та татом ОСОБА_19 залишалася вдома, де разом гралися. Того дня вона спала у себе в кімнаті в нижній білизні. Тато її не переносив до іншої кімнати. Вона чула, як хтось ходив вночі під вікнами будинку, від чого злякалася та почала плакати, а потім сіла на підлогу. Тато її заспокоював, потім вона самостійно лягла до нього в ліжко. При цьому він її не торкався руками. Потім прийшли тітки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 та почали сварити тата. Походження синців на тілі пояснила тим, що гралася з братиком падаючи з гойдалки. Потерпіла пояснювала, що була одягнена у спідню білизну, тато ніколи її не бив, вона його не боїться та того вечора нічого поганого їй не робив. На запитання чому її нижню білизну знайшли на татовому ліжку, відповіла, що від страху обмочилась, тому знявши її, залишила біля тата.

Присутня при допиті малолітньої потерпілої ОСОБА_10 психолог ОСОБА_23 , суду пояснила, що відповіді на запитання дитина давала без тиску, про своє життя розповідала вільно, на питання, що стосувалися справи, їй відповідати було неприємно. На думку психолога дитина боїться матері. Інколи під час допиту говорила неправду.

Законний представник малолітньої ОСОБА_10 , мати потерпілої ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_12 є її цивільним чоловіком, з яким вона проживає близько півтора року та має від нього малолітнього сина, 2016 року народження. З ОСОБА_12 донька ОСОБА_24 має добрі стосунки, називає його татом, а він у свою чергу ставиться до неї добре. Після обіду 15 серпня 2017 року вона разом з малолітнім сином залишилася у стаціонарному відділенні лікарні, а ОСОБА_12 близько 17-18 години вечора поїхав додому в с. Соколівка Братського району, де мав забрати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у ОСОБА_16 16 серпня 2017 року о 04 годині ранку до неї зателефонувала ОСОБА_25 та повідомила, що ОСОБА_12 наче б то зґвалтував доньку ОСОБА_14 . Того ж дня, біля 7-8 години до неї в лікарню приїхали слідчий, ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_26 . Будучи наодинці, донька розповіла їй, що тітки вночі стукали у вікна, від чого вона злякалася та почала плакати. Тато піднявся із ліжка та забрав її до себе у кімнату на своє ліжко. Потім знову хтось почав стукати у вікно, після чого вона знову злякалася та почала плакати. Тато заспокоював її та наказав не боятись. Потім тітки стали стукати у вікно та кричати на тата, після чого він вийшов на вулицю. Через день-два після вказаної події, донька розповіла, що тітки змушували її говорити, що наче б то ОСОБА_12 робив їй щось погане. ОСОБА_11 наголошувала суду, що має з ОСОБА_17 неприязні стосунки через позичені грошові кошти, які остання не віддає. Щодо наявності на тілі дитини синців, мати пояснила, що донька у серпні 2017 року падала з гойдалки, крім того, дитина бігає, падає, грається з іншими дітьми, тому допускає наявність на її тілі вказаних експертом синців. Також ОСОБА_11 зазначила, що можливо у серпні 2017 року била ОСОБА_27 рукою, оскільки буває, що застосовує до дитини фізичну силу, коли та не слухається.

Законний представник малолітньої ОСОБА_10 також показала, що за гігієною дитини слідкує, напередодні вказаної події, а саме 14 серпня 2017 року, дівчинка мала чистий вигляд. З приводу виявлених експертом пошкоджень в ділянці дівочої пліви та почервоніння слизової оболонки статевих органів дитини, пояснила, що донька не може самостійно дотримуватись належної особистої гігієни, крім того пояснила, що ОСОБА_24 , граючись із медичним шприцом, могла самостійно собі розірвати дівочу пліву.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сторони обвинувачення ОСОБА_17 , суду показала, що ОСОБА_12 знає давно, товаришували сім`ями та часто зустрічалися. 15 серпня 2017 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_16 повідомила їй, що ОСОБА_12 пішов від неї з дітьми додому п`яний. З цього часу вона телефонувала ОСОБА_11 , однак та не відповідала на дзвінки. Тому вона разом із ОСОБА_18 пішла до ОСОБА_16 , а потім вони всі разом пішли до будинку ОСОБА_12 . Ще по дорозі, за 15-20 м від будинку почули сильний плач та крик дитини. ОСОБА_18 підійшла до вікна будинку, де проживає обвинувачений, яке було відчинене та виходило в сторону дороги, а вона та ОСОБА_16 залишилися стояти біля будинку. Потім ОСОБА_18 сказала, що ОСОБА_12 щось робить дитині. Після цього свідок стала стукати у двері, а ОСОБА_18 та ОСОБА_16 стукали у вікно. При цьому світло у будинку не горіло, але світилась світломузика. Приблизно через п`ять хвилин з будинку вийшов ОСОБА_12 , вдягнений у шорти темного кольору, сказав, що діти сплять, при цьому він був п`яний, так як від нього сильно пахло алкоголем. Потім свідок зайшла до будинку, а ОСОБА_18 та ОСОБА_16 залишилися на вулиці.

В кімнаті спав хлопчик ОСОБА_15 , а на своєму ліжку лежала ОСОБА_24 , одягнена у футболку без спідньої білизни, яка знаходилась на дивані ОСОБА_12 . Дитина була заплакана і сказала, що тато заборонив їй говорити. Розбудивши хлопчика, вона наказала дітям вдягнутися, щоб забрати їх із собою.

В цей час ОСОБА_12 , який знаходився на подвір`ї, почав кричати, що нічого не робив та самостійно піде до поліції, щоб розібратись. Коли свідок з дітьми стояли на подвір`ї, ОСОБА_12 набрав у відро води і зайшов до будинку, а потім вийшов з будинку, переодягнений у джинси та футболку. Замкнувши замок на дверях будинку, він віддав ключ та побіг по вулиці.

Забравши дітей, всі разом пішли до ОСОБА_16 додому. По дорозі ОСОБА_24 почала розказувати, що її тато ОСОБА_19 доторкався руками до її полових органів, як і завжди, коли мама ходила за молоком. Дитина була налякана, сказала, що мамі нічого не розповідала, оскільки їй заборонив тато, погрожуючи зробити їй гірше. Біля будинку ОСОБА_16 викликали поліцію та фельдшера. Коли ті приїхали, знову всі разом, пішли до будинку ОСОБА_12 .

Свідок підтвердила, що в присутності її, ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та експерта було відібрано зразки крові дитини 20 серпня 2017 року, про що всі вони розписались у протоколі.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що 15 серпня 2017 року вона зателефонувала ОСОБА_17 , щоб дізнатися де знаходиться ОСОБА_12 , оскільки він, перебувавши в стані алкогольного сп`яніння, забрав від неї дітей та пішов з ними додому. Зателефонувавши ОСОБА_18 , вони всі разом пішли до нього додому. Метрів за 15-20 до його будинку, почули плач дитини. Зайшовши у двір, ОСОБА_18 підійшла до вікна будинку, а вона разом із ОСОБА_17 залишилися стояти біля будинку. Коли ОСОБА_18 заглянула у вікно, видно було, що вона від побаченого була шокована та сказала, що ОСОБА_12 щось робить дитині. Коли почали стукати у вікно та двері через хвилин п`ять вийшов з будинку ОСОБА_12 , одягнений в темні шорти, він сказав, що діти сплять. Вона та ОСОБА_17 зайшли до кімнати, де спали діти ОСОБА_15 та ОСОБА_24 . Остання робила вигляд, що спить, однак була налякана, заплакана та без нижньої білизни. Запитавши її чому вона плакала, дівчинка відповіла, що тато їй наказав нічого не розказувати. Потім ОСОБА_24 розповідала їй, що тато торкався руками, показуючи рукою на свої статеві органи та сідниці. Вдягнувши дітей, вони вийшли з ними на подвір`я та спитали ОСОБА_12 , що він робив, на що останній почав кричати, що ми бажаємо його посадити до в`язниці. Взявши відро з водою, ОСОБА_12 зайшов до будинку, але через хвилин 5 повернувся, вдягнений уже в джинси та футболку. Сказав, що йде до відділу поліції здаватись, однак далі побіг по вулиці. Свідок зателефонувала матері ОСОБА_12 , на що та просила нікому не телефонувати, оскільки в даній ситуації розбереться сама.

По дорозі до неї додому ОСОБА_24 розповідала, що відколи мама знаходиться у лікарні, тато торкався руками її статевих органів та сідниць, і робив, те саме, що із бабою ОСОБА_28 .

Потім приїхали фельдшер ОСОБА_26 і працівники поліції та знову всі разом пішли до будинку ОСОБА_12 .

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що в ніч з 15 на 16 серпня 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_17 та запропонувала подивитись за дітьми ОСОБА_12 , оскільки той був п`яний, а його співмешканка ОСОБА_11 з дитиною знаходилась у лікарні. Погодившись, свідок пішла до ОСОБА_17 , а потім зайшли за ОСОБА_16 та втрьох пішли до будинку ОСОБА_12 . Ще по дорозі, метрів за 15 до його будинку, почули плач і крик дитини. Вона відразу підійшла до відчиненого вікна, закритого москітною сіткою, при цьому світло в будинку не горіло, однак світилась світломузика із синім відтінком. Свідок добре чула, як ОСОБА_12 говорив: «Тихо, тихо, зараз буде добре», однак вона нічого не бачила. Потім вона сказала ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , що ОСОБА_12 щось робить з дитиною. Після цього ОСОБА_16 стала стукати у вікно, щоб обвинувачений відкрив двері, а вона із ОСОБА_17 стукали у двері. В цей час свідок добре розгледіла через вікно ОСОБА_12 , який був оголеним, та щось шукав на полу в кімнаті. Тоді ж вона почула схлипування дитини, однак біля ОСОБА_12 нікого не бачила. Коли обвинувачений вийшов з будинку, він був п`яний та одягнений в темні шорти. Потім ОСОБА_17 та ОСОБА_16 зайшли до будинку, а вона залишилася на подвір`ї. Через деякий час вони вийшли з дітьми, а вона побачила, що ОСОБА_24 була заплакана. ОСОБА_12 , набравши у відро води, зайшов до будинку, а незабаром вийшов, одягнений в джинси та сіру футболку та почав кричати, що сам піде до відділу поліції, щоб розібратись.

По дорозі, коли йшли до ОСОБА_16 , ОСОБА_24 розповіла, що тато завжди її чіпав руками і робив те, що з бабусею.

Коли приїхали працівники поліції та фельдшер, знову повернулися всі разом до будинку ОСОБА_12 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сторони обвинувачення ОСОБА_29 , медсестра Братської ЦРЛ, суду показала, що біля 3 години ранку 16 серпня 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_16 та повідомила, що ОСОБА_12 зґвалтував свою падчерку ОСОБА_27 . Коли приїхала до будинку ОСОБА_12 , там вже були працівники поліції. Підійшовши до малолітньої потерпілої, яка була схвильована та налякана, вона запитала що сталося, на що остання розповіла, що спала у своїй кімнаті на своєму ліжку, коли прокинулась, то лежала на ліжку біля тата ОСОБА_19 . Він запропонував їй випити спиртне, на що вона відмовилась, потім він зняв з неї спідню білизну. Коли лежала на животі, то тато лежачи на ній зверху, розсунув руками її сідниці та почав вводити свій статевий орган в її. Такі дії тривали довго і їй було дуже боляче.

Коли експерт оглядав дитину, вона бачила на її ногах, руках, в області передпліччя, сідниць та нижче сідниць синці різного кольору. Експерт сказав, що мали місце неодноразові статеві акти, так як дівоча пліва була пошкоджена раніше, ще до огляду дитини.

Коли дитина давала пояснення в поліції, то розповідала, що тато неодноразово торкався руками її статевих органів та здійснював з нею статевий акт. Крім того, дитина вказувала, що тато ОСОБА_19 неодноразово вступав з нею в статеві зносини, коли мами не було вдома.

Експерт ОСОБА_30 суду показав, що дійсно 16 серпня 2017 року в кабінеті гінеколога Братської ЦРЛ він проводив судово-медичну експертизу малолітньої ОСОБА_10 . При огляді статевих органів останньої він виявив пошкодження дівочої пліви, які могли утворитися за 6-10 днів до дня огляду, так як краї пліви були зарубцьовані, зажиті, не кровоточили. Експерт зазначив, що дитина у вказаний період мала повний статевий акт, оскільки надрив пліви говорить про проникнення головки полового члена або пальця руки до піхви дитини.

Чи був у потерпілої статевий акт або ж чи був сторонній предмет у її піхві 15-16 серпня 2017 року, однозначно сказати не може у зв`язку з відсутністю необхідних зразків. При цьому, висновків цитологічних досліджень слідчим йому надано не було. Кровотечі з піхви у ході огляду виявлено не було, що свідчить про відсутність пошкодження матки та стінок піхви.

Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження були завдані в різний час. Зовнішні крововиливи, більш вірогідно, могли утворитися від падіння з гойдалки, а внутрішні малоймовірно. Наданий ним висновок судово-медичної експертизи підтвердив.

Також, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні досліджено інші докази, надані стороною обвинувачення.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16 серпня 2017 року з фототаблицями (т.1 а.с.136-139) в ході огляду приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 виявлено ковдру червоного кольору зі слідами біологічного походження, нижню білизну малих розмірів та чоловічі шорти темного кольору, які були вилучені та упаковані.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2017 року та фототаблицями до нього ОСОБА_12 показав у якій кімнаті та розповів, що 15 серпня 2017 року біля 23 години 30 хвилин він запропонував своїй падчериці ОСОБА_10 лягти на ліжко, показав, як саме вона лягла на ліжко по відношенню до нього. Показав куди поклав свої шорти, які зняв із себе. Потім розповів та показав як він обіймав малолітню за інтимні місця та сідниці. Також ОСОБА_12 наказав малолітній повернутися до стінки обличчям, а до нього спиною, та показав, як це було. Коли малолітня повернулася, то ОСОБА_12 розповів та показав, як він почав статевий акт. Остання не кричала та не чинила опору. Статеві зносини між ним та малолітньою тривали біля 3-х хвилин, після статевого акту в нього еякуляції не було. Потім малолітня пішла спати до своєї кімнати, а він теж ліг спати, оскільки перебував у сильному алкогольному сп`янінні (т.1 а.с.141-149)

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 476 від 30.10.2017 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 04 вересня 2017 року ( т.1 а.с.165-172) встановлено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 (об`єкт №1) та ОСОБА_12 (об`єкт №2).

Із висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 474 від 01.11.2017 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 04 вересня 2017 року ( т.1 а.с.179-187), вбачається, що на наданих на дослідження шортах належних ОСОБА_12 (об`єкт № 1) виявлено клітини з ядрами без домішку крові та сперми. На наданих на дослідження шортах, належних ОСОБА_12 (об`єкти № 2,3,4), виявлено клітини з ядрами з домішкою сперми та без домішку крові, встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки сперми та крові на шортах ( об`єкт № 1) є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб і можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК - профілем. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішки сперми та крові, що домінують серед змішаних генетичних ознак в об`єкті № 1 належать ОСОБА_10 . Генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою сперми та без домішку крові виявлених на шортах ( об`єкт № 2) є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою сперми та без домішку крові виявлених на шортах ( об`єкти № 3,4) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_12 та в об`єктах № 3, 4 складає 8,6 х 10-15. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з1,16 х 10-14 осіб. Походження клітин з ядрами з домішкою сперми та без домішку крові виявлених на шортах (об`єкти № 3,4) від ОСОБА_10 не виключаються.

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 475 від 02.11.2017 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 04 вересня 2017 року (т.1 а.с.194-202), встановлено, що на наданих на дослідження нігтьових зрізів з лівої (об`єкт №1) та правої руки ОСОБА_12 ( об`єкт №2), виявлено клітини з ядрами без домішки крови та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами без домішку крові виявлених у піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з лівої (об`єкт №1) та правої руки ОСОБА_12 ( об`єкт №2) збігаються між собою, є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, а саме: генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 453 від 16 серпня 2017 року, проведеної на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 16 серпня 2017 року (т.1 а.с.153-155), на основі даних судово-медичного огляду ОСОБА_10 виявлено три крововиливи на лівому стегні в середній та нижній третині, зовнішній поверхні. На лівому стегні в середній третині, внутрішній поверхні три крововиливи. На правому стегні в верхній третині, зовнішній поверхні два крововиливи. На правому стегні в нижній третині, зовнішній поверхні, два крововиливи. На правому стегні в нижній третині внутрішньо-задні поверхні крововилив. В здухвинній ділянці з права крововиливи. На лівому плечі в верхній та нижній третині, зовнішній поверхні два крововиливи. На правому плечі в верхній третині, зовнішній поверхні крововилив. В ділянці носа (кінчик носа) крововилив. Враховуючи форму та розміри крововиливів, вони виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) як з обмеженою, так і необмеженою контактуючою поверхнею. Крововиливи на лівому стегні в середній та нижній третині, зовнішній поверхні, на правому стегні в нижній третині, зовнішній поверхні могли виникнути за 3-5 діб до судово-медичного обстеження. Крововиливи на лівому стегні в середній третині, внутрішній поверхні, на правому стегні в нижній третині, внутрішньо-задній поверхні крововилив, крововилив в здухвинній ділянці зправа, на лівому плечі в верхній та нижній третині, зовнішній поверхні, на правому плечі в верхній третині, зовнішній поверхні, в ділянці носа (кінчик носа) могли виникнути за декілька годин до моменту судово-медичного обстеження. Не виключається вірогідність утворення даних крововиливів в час, на який вказано в протоколі допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_10 від 16 серпня 2017 року, 15 серпня 2017 року біля 20-00 годин та 15 серпня 2017 року біля 23 год. 30 хв., як вказано в обставинах справи в постанові. Згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, п.2.3.5 крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлено в ділянці дівочої пліви в проекції 1 години відносно циферблата годинника пошкодження лінійної форми, довжиною біля 0.2 см, шириною до 0.1 см. Краї пошкодження білуватого кольору, почервоніння слизової оболонки передверя піхви в нижній ділянці. Пошкодження в ділянці дівочої пліви виникло від дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характеристику пошкодження, виявлено в ділянці дівочої пліви. Дане пошкодження могло виникнути за 6-10 діб до моменту судово-медичного обстеження. Почервоніння слизової оболонки передверя піхви в нижній ділянці могло виникнути внаслідок дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею за декілька годин до судово-медичного обстеження. Також почервоніння слизистої оболонки передверя піхви в нижній ділянці могло виникнути внаслідок порушення гігієни статевих органів. На момент дачі підсумку експерта, даних про наявність слідів, які б свідчили про задоволення статевої пристрасті не отримано, так як тампон і мазки з мазком піхви передані слідчим.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи № 454 від 16 серпня 2017 року, проведеної на підставі постанови від 16 серпня 2017 року (т.1 а.с. 159-160), при зовнішньому огляді ОСОБА_12 тілесні ушкодження у нього не виявлені.

Висновком судово-психіатричної експертизи № 361 від 06.11.2017 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 20.10.2017 року (т.1 а.с.207-213), встановлено, що ОСОБА_10 психічним захворюванням не страждає в теперішній час і не страждала раніше. За своїм психічним станом, враховуючи індивідуально психологічні особливості, малолітній вік, ОСОБА_10 здатна сприймати значущі для справи обставини тільки із зовнішньої, фактичної сторони в межах чуттєвого відчуття і не здатна правильно сприймати обставини, що мають значення для справи на смисловому, змістовному рівні. Дослідження не виявило таких індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_10 , які суттєво вплинули на характер її показань у справі, зокрема підвищеної схильності до фантазування. На момент скоєння протиправних дій відносно неї, вона перебувала в стані страху. Враховуючи індивідуально-психологічні особливості, інтелектуальний рівень, емоційний стан, а також рівень сексуальної самосвідомості, ступінь обізнаності в області сексуальних відносин, ОСОБА_10 не розуміла характер і значення скоєних з нею сексуальних дій, і не могла чинити усвідомленого опору діям сексуального характеру, які здійснювалися відносно неї. Інтелектуальний розвиток ОСОБА_10 відповідає віковій нормі. В неї не виявлено відхилень у психічному розвитку. Які не є явними психічного захворювання.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 362 від 06.11.2017 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 20.10.2017 року ( т.1 а.с.216-223), ОСОБА_12 страждає на теперішній час та страждав раніше розладом психіки та поведінки в результаті вживання алкоголю, синдром залежності від алкоголю, стан відміни вживання в умовах виключення. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він знаходився в стані алкогольного сп`яніння та міг у повній мірі віддавати звіт своїм діям та керувати ними. У ОСОБА_12 порушень уваги, пам`яті і мислення не виявлено. Дослідження не виявило таких індивідуально- психологічних особливостей ОСОБА_12 , які суттєво вплинули на характер його показань у провадженні, а саме: відхилень в сприйнятті і розумінні певних явищ, підвищеної сугестивності. Однак він відрізняється схильністю до неправдивості, приписуванню собі позитивної соціальної ролі, підвищеною, нестійкою самооцінкою. Емоційно нестійкий, неврівноважений, легко збудливий. Для нього характерні коливання настрою, уразливий, емоційна нестійкість, підвищена тривожність. У тверезому стані проявляє терпеливість,чуйність, самовідданість, намагання відповідати вимогам середовища, підкреслений альтруїзм, схильність до співпраці, доброзичливість, релігійність. В результаті дослідження у ОСОБА_12 виявлена підвищена потреба в персонально орієнтованої ніжності, (надлишкова, напружена потреба в ніжності (сексуальної або міжособистісної), схильність до алкоголізму або наркоманії. Суїцидальні тенденції. На момент скоєння злочину ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння, алкоголь був стимулятором в реалізації його сексуальних потреб. Саме в стані алкогольного сп`яніння посилюється характерні для нього недостатня керованість, ослаблення контролю над потягами і спонуканнями, які поєднуються з владою фізіологічних потягів, імпульсивність. ОСОБА_12 з урахуванням його вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку, спроможний усвідомлювати реальний зміст власних дій та в повній мірі свідомо керувати ними і передбачати наслідки. У тверезому стані рівень вольового контролю і здатність до усвідомленої саморегуляції поведінки у нього достатні, тому він цілком може вибирати: в яких ситуаціях слід тримати себе в соціально-прийнятних рамках, а коли можна давати волю і деструктивним тенденціям. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Тож суд,провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а саме: зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчиненого повторно щодо малолітньої.

Під статевими зносинами у статті 152 КК України слід розуміти природний (гетеросексуальний) статевий акт. Йдеться про коїтус - сполучення чоловічих і жіночих статевих органів (введення ерегованого статевого члена чоловіка у піхву жінки), яке може викликати вагітність. Злочин є закінченим з моменту початку статевого акту всупереч волі потерпілої особи. При цьому не вимагається обов`язкової дефлорації (порушення цілісності дівочої пліви), еякуляції (закінчення статевого акту у фізіологічному розумінні) та досягнення оргазму. Для встановлення факту наявності природного статевого акту призначається судово-медична експертиза.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 5 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» зґвалтування вважається закінченим злочином з моменту початку статевих зносин, при цьому не має значення, чи закінчила винна особа статевий акт у фізіологічному розумінні.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч.1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У частині 2 ст. 87 КПК України надано перелік тих діянь, які суд безумовно зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а саме: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вищенаведені правові норми, суд визнає недопустимим як доказ протокол огляду місця події від 16 серпня 2017 року, оскільки останній не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Так, із вказаного протоколу вбачається, що в ході огляду приміщення житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 були вилучені: ковдра червоного кольору зі слідами біологічного походження, спідня білизна, чоловічі шорти темного кольору. Вищеперераховане вилучене та упаковане.

Однак суд визнає неналежне упакування слідчим вказаних вилучених предметів 16 серпня 2017 року в ході огляду місця події, оскільки таке не відповідає вимогам ч.2 ст. 106 КПК України, згідно яких до складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.
Так, за положеннями ч.2 ст. 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п.3 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» за № 1104 від 19.11.2012 року, речові докази, за винятком документів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, повинні бути належним чином упаковані та опечатані.

Спосіб упаковки повинен забезпечувати неможливість підміни або зміни вмісту без порушення її цілісності та схоронність вилучених (отриманих) речових доказів від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення.

На речові докази, які не можуть бути належним чином упаковані через громіздкість чи з інших причин, прикріплюється бирка у спосіб, що унеможливлює її зняття, зміну або пошкодження.
На упаковці (бирці) проставляються підписи осіб, які брали участь у процесуальній дії, та зазначається інформація про вміст упаковки, найменування проведеної процесуальної дії, дата її проведення та номер кримінального провадження.
Однак у цьому випадку у протоколі слідчої дії, слідчий вказаних вимог закону не дотримався, будь-яких даних у протоколі щодо упаковки вилучених предметів не зазначив.

Крім того, як встановив суд, ОСОБА_11 , підпис якої наявний у протоколі огляду від 16 серпня 2017 року, у період часу з 03 години 20 хвилин до 04 години 00 хвилин перебувала в Братській ЦРЛ, тобто фактично під час проведення цієї слідчої дії присутня при ній не була, що підтверджується як її показаннями, так і показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 . Також ОСОБА_11 пояснила суду, що підписала протокол огляду місця події від 16 серпня 2017 року цього ж дня, але в обідній час після виходу із лікарні, оскільки їй так сказав слідчий.

Крім того, на переконання суду у органу досудового розслідування не було законних підстав для проведення огляду місця події 16 серпня 2017 року у період часу з 03 години 20 хвилин до 04 години 00 хвилин, оскільки підставою для проведення такої процесуальної дії слугує виключно наявність інформації про вчинення кримінального правопорушення, яка має бути зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається ( Постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 740/5066/15-к).

Проте, як видно, ОСОБА_17 16 серпня 2017 року звернулася із письмовою заявою до Братського ВП ГУНП Миколаївської області (т.2 а.с.129), якою повідомила про здійснення ОСОБА_12 розпусних дій щодо ОСОБА_10 .

Вказана заява у встановленому порядку не зареєстрована, що підтверджується відсутністю на ній вхідного штампу Братського ВП ГУНП Миколаївської області, відсутністю дати та часу її реєстрації.

Більш того, протокол прийняття вказаної письмової заяви ОСОБА_17 сторона обвинувачення суду не надала, в той час як прокурор пояснив, що такий документ в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Водночас, прокурор надав суду документ (т.2 а.с.131), що підтверджує реєстрацію телефонного повідомлення ОСОБА_17 , яке надійшло до Братського ВП ГУНП Миколаївської області 16 серпня 2017 року о 08 годині 40 хвилин. В той час, як проведення огляду місця події було розпочато 16 серпня 2017 року о 03 годині 20 хвилин, тобто до реєстрації телефонного повідомлення, з якого стало відомо про вчинення злочину.

А тому, за умови відсутності належних доказів реєстрації письмової заяви ОСОБА_17 , у суду є підстави сумніватися у тому, що огляд місця події, у даному випадку, було проведено за наявності належно зафіксованої інформації про вчинення кримінального правопорушення.

Відомості за заявою ОСОБА_17 були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування згідно витягу з кримінального провадження № 0000323 16 серпня 2017 року о 10 год. 59 хв. відносно ОСОБА_12 про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією ч.4 ст. 152 КК України ( т.2 а.с.65, 88).

За таких обставин проведений органами досудового розслідування 16 серпня 2017 року огляд місця події фактично є обшуком, який згідно приписів ч.2 ст. 234 КПК здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань(ч.3 ст. 214 КПК). До постановлення ухвали слідчого судді слідчий, прокурор має право увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язанних з врятуванням людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Оскільки з зазначеним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не зверталися, тому згідно ч.3 ст. 233 КПК України внаслідок такої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Твердження сторони захисту щодо відсутності в протоколі огляду місця події номеру будинку, в якому проводився огляд, назви технічного засобу, який використовувався під час огляду, відсутність підпису спеціаліста ОСОБА_31 , суд вважає неспроможними, оскільки заявником не було доведено, що ці порушення суттєво впливають на права чи законні інтереси обвинуваченого або є такими, що перешкоджають суду ухвалити законне рішення.
Стосовно визнання заяви ОСОБА_11 від 16 серпня 2017 року, якою остання надала згоду на проведення огляду її домоволодіння, то суд наголошує стороні захисту, що така заява не є доказом у справі у розумінні положень ст. 84 КПК України, а тому не може підлягати оцінці з точки зору допустимості/недопустимості.

Що ж до доводів захисника про те, що ОСОБА_17 і ОСОБА_16 не можуть бути свідками у цьому кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що були понятими під час огляду місця події 16 серпня 2017 року, то суд вказує, що дійсно згідно ч.7 ст. 223 КПК України, поняті мають бути незаінтересованими особами, проте будь-яких доказів щодо зворотного сторона захисту суду не представила, а тому таке не може оцінюватися в ракурсі допустимості чи недопустимості доказів.
Враховуючи положення ч.5 ст. 101 КПК України, застосовуючи доктрину «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 (Gafgen v. Germany) та «Яременко проти України» від 30.04.2015 (Yaremenko v. Ukraine), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази, а відтак наявний в матеріалах провадження висновок експерта № 474 від 01 листопада 2017 року не може бути використаний при ухваленні обвинувального судового рішення, оскільки грунтується на доказах, що визнані судом недопустимим, а як наслідок, і сам є недопустимим доказом.
Суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,протокол проведення слідчого експерименту від 17.08.2017 року, як такий, що суперечить вимогам ст. 95 КПК України, оскільки викривальні покази, надані обвинуваченим на досудовому розслідуванні, не можуть бути визнані допустимими доказами на підтвердження його винуватості, більш того, що обвинувачений ОСОБА_12 під час розгляду провадження в суді свою провину не визнав.
Суд зауважує, що викривальні покази обвинуваченого, надані під час досудового розслідування, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення, оскільки це є порушенням принципу безпосередності дослідження доказів.Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них, а слідчий експеримент проводився саме з метою перевірки показань самого обвинуваченого і уточнення відомостей про обставини кримінального правопорушення, шляхом відтворення події на місці вчинення злочину.

Отже, наданий стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту, по своїй сутті є показаннями самого обвинуваченого, що були відтворенні на місці події, тому суд не може покласти їх в обґрунтування вироку.

Крім того, з протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що останній був проведений за участю підозрюваного ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_32 в приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Таким чином, є очевидним, що всі учасники слідчого експерименту мають бути безпосередньо присутніми при складанні такого процесуального документу. Однак, у даному випадку, протокол слідчого експерименту складається із чотирьох аркушів, один із яких є надрукованим, а інші являють собою бланк, заповнений рукописним текстом. При цьому віддрукований аркуш протоколу (т.1 а.с.143) не містить підпису підозрюваного та його захисника, в той час як у суду відсутні дані, що він друкувався слідчим безпосередньо на місці проведення цієї слідчої дії. Вказане викликає у суду обґрунтовані сумніви у достовірності відомостей, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 17 серпня 2017 року, а саме на віддрукованій сторінці цього процесуального документу.

Водночас, суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що протокол слідчого експерименту від 17 серпня 2017 року є недопустимим доказом з тих підстав, що ОСОБА_12 приймав участь у цій слідчій дії із застосуванням щодо нього незаконного впливу з боку працівників поліції, оскільки ці обставини спростовані постановою прокурора Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області від 10 серпня 2018 року (т.2 а.с.114-115), яку сторона захисту не оскаржувала.

Відносно заяви захисника про те, що під час проведення слідчого експерименту був відсутній захисник підозрюваного ОСОБА_12 і відсутності його підпису, то вона спростовується даними самого протоколу слідчого експерименту та поясненнями ОСОБА_12 , а тому ці підстави суд не може прийняти як такі, що свідчать про порушення права особи на захист.

Так само суд відхиляє і доводи захисту про незазначення в протоколі слідчого експерименту місця його проведення, технічних засобів, які використовувались при його проведенні та відсутності підписів усіх учасників, оскільки вони є необґрунтованими з урахуванням того, що суд визнав порушенням відсутність підпису підозрюваного та захисника на віддрукованій сторінці протоколу.

Щодо висновку судово-медичної експертизи № 453 від 16 серпня 2017 року, то суд зазначає наступне.

Вказаний висновок ні сам по собі, ні в сукупності з іншими доказами не підтверджує об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, за обставин, вказаних в обвинувальному акті, тобто вчинення статевого акту природнім способом із малолітньою ОСОБА_10 саме 15 серпня 2017 року.

Так як із вказаного висновку, який повністю підтверджений безпосередньо в судовому засіданні експертом ОСОБА_33 , вбачається, що виявлені у малолітньої ОСОБА_10 тілесні ушкодження в ділянці дівочої пліви виникли за 6-10 діб до моменту судово-медичного обстеження, тобто 05-10 серпня 2017 року. В той час, як судом було установлено, що потерпіла була оглянута експертом безпосередньо після подій, що інкримінуються обвинуваченому.

Виявлене на день огляду потерпілої почервоніння слизової оболонки передверя піхви в нижній ділянці, як зазначив експерт, могло виникнути внаслідок дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею за декілька годин до судово-медичного обстеження або ж внаслідок порушення гігієни статевих органів.

На момент дачі висновку, як зазначив експерт, даних про наявність слідів, які б свідчили про задоволення статевої пристрасті не отримано, так як тампон з мазком піхви передані слідчим.

Таким чином, ні дані висновку, ні пояснення експерта не є безсумнівними, оскільки об`єктивно не підтверджують вчинення ОСОБА_12 статевого акту природнім способом щодо потерпілої, саме у час, зазначений в обвинувальному акті.

Іншіписьмові докази, а саме: протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 17 серпня 2017 року ( т.1 а.с.151), згідно якого у ОСОБА_12 відібрано зразки крові, протокол отримання зразків для експертизи від 20 серпня 2017 року, згідно якого були відібрані зразки крові у ОСОБА_10 , висновок експерта № 454 від 10 жовтня 2017 року, висновок експерта № 476 від 30 жовтня 2017 року, висновок експерта № 475 від 02 листопада 2017 року, а так само і показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_29 , законного представника ОСОБА_11 , яким стало відомо зі слів потерпілої про те, що обвинувачений торкався її статевих органів та сідниць, а також лежав на неї, суд вважає неналежними, оскільки вони ні самі по собі, ні в сукупності між собою, не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і на які посилалася сторона обвинувачення.Тим більше, що сама малолітня потерпіла, допитана безпосередньо судом в присутності психолога, не вказала на жодну з обставин вчинення злочину, на які посилалася сторона обвинувачення.

Отже, аналізуючи та оцінюючи у сукупності надані прокурором і досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження докази, з точки зору їх достатності та взаємозвязку, приймаючи до уваги, що стороною обвинувачення не надані інші докази, які беззаперечно можуть довести вину обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, в той час, як суд вичерпав можливості здобути інші докази, а прокурор вважав достатніми для підтвердження обвинувачення докази, які досліджувалися в судовому засіданні,колегія суддів приходить до висновку, що вони не доводять в цілому, «поза розумним сумнівом», що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_12 , вчинене за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Приймаючи таке рішення суд виходив із того, що пункт 2 статті 6 Конвенції з прав людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 р.
У справах «Грабчук проти України» від 21.09.2005 року, «Шагін протии України» (2010року) Європейський суд з прав людини встановив, що національні суди визнали заявників винними, спираючись на слабкі докази та припущення про їх причетність до вчинення злочину, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.
Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння:як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченим (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к)
Усправі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 року (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Частиною 2 статті 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин кримінального правопорушення в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

За вимогою ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За таких обставин ОСОБА_12 підлягає виправданню на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки у цьому кримінальному провадженні не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує згідно правил ст.ст. 100, 124 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Обраний відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 377 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні зач. 4 ст. 152 КК України та виправдати його на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.
Обраний відносно ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме: за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №476 від 30 жовтня 2017 року в розмірі 5353 грн.92 коп. (т.1 а.с.164), за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №474 від 01 листопада 2017 року в розмірі 8923 грн. 20 коп. (т.1 а.с.178) та за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №475 від 02 листопада 2017 року в розмірі 5353 грн.92 коп., всього на суму 19631 грн. 04 коп. - віднести за рахунок держави.
Речові докази у кримінальному провадженні:

-спеціальний експертний пакет, в середині якого знаходяться зразки сухої крові потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що переданий на збереження до кімнати зберігання речових доказів Братського ВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції № 251 (т.1 а.с.173,174) знищити;

-спеціальний експертний пакет, в середині якого знаходяться шорти чоловічі темного кольору, належні ОСОБА_12 , що передані на збереження до кімнати зберігання речових доказів Братського ВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції № 250 (т.1 а.с.188,189) повернути власнику ОСОБА_12 ;

-спеціальний експертний пакет в середині якого знаходяться нігтьові зрізи правої та лівої руки ОСОБА_12 , що переданий на збереження до кімнати зберігання речових доказів Братського ВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції № 248 (т.1 а.с.203,204) знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3